The Project Gutenberg eBook of Kynäelmiä I: Runosommitelmia

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kynäelmiä I: Runosommitelmia

Author: Kaarlo Hemmo

Release date: September 20, 2020 [eBook #63251]

Language: Finnish

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KYNÄELMIÄ I: RUNOSOMMITELMIA ***

Produced by Tapio Riikonen

KYNÄELMIÄ I

Runosommitelmia

Kynäillyt

Kaarlo Hemmo

Sortavalassa, C. W. Alopaeuksen kustannuksella, 1886.

"Elä, armas lukijani,

Hae sommitelmistani

Runon hurmaa suurta."

SISÄLLYS:

Jos voisin.

Milloin.

Huolett' ollos.

Voitto on varma.

Varpuselta.

Kesä-aamuna.

Synnyinseuduilla.

Karjalassa.

Nietokset kun sulavi.

Neuvon tietäisin.

Hiljan kuolo.

Paimen.

Toivo.

Uus' elo.

Luodon koivu.

Erään kerran.

Koska.

Turhaa äidin surua.

Kihlatuille.

Jos.

Ystäväni.

Syksyn kukka.

Kirkossa.

Mikä syynä.

Auta, Herra.

Marssi-ehdoitelma S:n V.P.K:lle.

Oiva lääkkeennauttija.

Mieleni kaiho.

Syyspoiminnot.

Toisin ennen.

Ystäväni Helmi.

Iltasella.

Kirvesmies.

Lähteellä.

Merkillistä.

Ruusu ja perho.

Luomisen kukka.

Iltakävelyllä.

Keväällä.

Kilpakosijani.

Elämästäni.

Rekiretki.

Mä lemmin lauluissain.

Vuoden-ajat ja lauluni.

Yhtä, toista, kaikenmoista.

JOS VOISIN.

Jos aina voisin laulella

Maan mustan mullan päällä

Miel'ilolla ja auvolla,

Kuin kiuru kevätsäällä;

Jos voisin alkaa aamulla,

Kuin kiuru laulamalla —

Ja vielä olla illalla

Mä säveltaivahalla;

Jos voisin rinnan rauhoa,

Kuin kiuru, lauleskella

Ja lemmen vienon pauloa,

Kuin sekin, solmiskella;

Jos voisin laulaa Suomelle,

Maat' armast' ylistellä

Ja kiitostani Luojalle,

Kuin kiuru, viserrellä;

Niin eihän sitte minulla

Ois tarvis surra, huolla —

Ja voisin elon iltana,

Kuin kiuru, lauluun kuolla.

MILLOIN?

Milloin päivä selventyisi

Suomenmaassa synkeä?

Milloin huntu hälventyisi,

Mieli-ala ynseä?

Milloin Suomen kansakunta

Innontulta hengittää:

Kestänyttä horrosunta

Nukkumasta heräjää?

Milloin armas äidinkieli

Vallan, oikeuden saa?

Milloin jokahisen mieli

Kansallisna huokuaa?

Milloin puolueet ja riidat

Rauhanlipun kohottaa?

Milloin taistelut ja kiistat

Riehuntansa lopettaa?

Milloin veli veljellensä

Sovunkättä kokottaa?

Milloin toinen toisellensa

Rakkautta osoittaa?

Milloin kansa laulavainen

Riemupäivän nähdä saa,

Että taaskin ominainen

Väinön kannel kajahtaa?

Milloin uuden ajan koitto

Kirkkahana paistavi?

Milloin valistuksen voitto

Kaikkialla loistavi?

Milloin puuksi taimestansa

Sivistyksen siemen tuo

Kohoaa ja kukkiansa

Ynnä hedelmiä luo?

HUOLETT' OLLOS.

Lähde, josta isillemme vuoti voima, urhous,

Lempi Suomellemme oli, Suomellemme rakkaus —

Se se kansallisen tunnon tallensi ja säilytti,

Kuinkin kohtaloiden hyrskyt sitä mursi, häilytti;

Vaan se eli edellehen, sydämissä virtasi,

Kunnes, uuden ajan tullen, itsens' sieltä ilmasi.

Purona se juoksi ensin, koskeks' muuttunut jo on

Valtavaksi, raivosaksi, niinkuin myrsky rauhaton:

Voimakkaissa kuohuissansa kaikki muassansa vie,

Salvat, sulut särkyvät — ja sille aukeneepi tie. —

Mik' on koski? kysyt vielä! Kansallinen toimi, työ —

"Se se onpi, jonka eteen vaipuu voimatonna yö."

Mielet isänmaahan lempi jännittävä, liikuttaa,

Kansallinen tunto työhön käskevi ja kiihottaa —

Ja niin raataa uusi polvi väsymättä ainiaan

Onneks' oivaks' itsellensä, onneks' armahaisen maan.

Huolett' ollos, kallis maamme, huojentele huolias:

"Kaikki toimet tarkoittavat vähennellä vaivojas'."

Huolett' ollos! Eihän sua, kärsinyttä kyllältä,

Lapses heitä vierahalle, jok' ei sua ymmärrä!

Huolett' ollos! Eihän lapses unhottaa noin sua vois.

Ken sen tekis, sydämetön raukka, kurjahan se ois!

Huolett' ollos! Lapsissasi esi-isäin henki on —

Voimaa viel' on vastustella, käs' ei vielä tarmoton.

Vielä elää tahto jäykkä, etehes kun toimitaan.

Ja sä vaurastut ja toinnut — nouset kerran kunniaan!

VOITTO ON VARMA.

Useasti Pohjolass' on nähty,

Luonto että turhaks kaiken työn,

Vaivoin, vastuksin mik' onpi tehty,

Voipi saada kautta halla-yön; —

Niin myös laita hengenvainioilla,

Aatemailla Suomessamme on:

Vaino, viha, kateus — ne noilla

Ovat hallan käsi armoton.

Vaan se kansa, jok' on kärsinynnä

Kärsimykset monet tuhannet,

Vieläkään ei ole nääntynynnä,

Kohtalot vaikk' onkin uhanneet

Vaivuttaa sen. Ei! Se käypi tiellä

Uuden ajan — työssä polvi uus

Nyt on kyllä —, mutta siin' on vielä

Isiensä henki, urhoisuus.

Isät näljän, suuret tuskat kesti,

Kääntyikin ne — mutta verehen.

Vihollisen maastansa he esti,

Työskentelivät tään etehen;

Työt' on pojillakin, joilla hengen

Valloitettavana onpi maa:

Työllä rakkauden, työllä lemmen

Oikeutensa he kerran saa.

Kerran saa he — siitä olla varmat

Voimme: hengenmaan he anastaa,

Katoo hallat, vastustajain sarjat,

Uusi päivä kerran kajastaa —

Silloin yksimielisenä sykkii

Joka rinta, joka sydän lyö,

Kaikissa yks' aate, toivo tykkii:

Haihtunut on erimielten yö.

VARPUSELTA.

Miksi, varpusraukka, tänne

Kylmäks talveksikin jäät?

Miks', kuin muut, et mene sinne,

Joss' on aina kesäsäät?

Sinne, missä ijäisesti

Onpi hedelmässä puu,

Missä luonto lempeästi

Öin ja päivin uneksuu;

Missä luonnon rikkautta

Kantaa kaikkialla maa,

Ruusupensaat puuttumatta

Laaksoloissa tuoksuaa;

Miks' et sinne? — Tänne vain sa

Kylmähän jäit Pohjolaan,

Myrskyn, tuiskun helmahan — ja

Kenties nälkään kuolemaan?

Mietin näin. Ja räystähältä,

Luulin, varpu sirkuttaa:

"Pois en, pois en mene täältä,

Sillä tääll' on synnyinmaa."

"Synnyinmaa! Se armain mulle,

Joskin kylmä, köyhä on! —

Suomen lapsi! myöskin sulle

Olkoon maasi verraton!"

KESÄ-AAMUNA.

Varjot yön jo hälventyen kokonansa katoaa,

Sädeloistoss' aurinkoinen vuorten yli kohoaa.

Luonto herää horroksista, kastehelmet kuivenee

Kukkasista, päiväntähti kun se niitä suutelee.

Lehdon linnun siiven alta ilmestyvi pieni pää,

Sulosuustans' aamulaulun sävelvirta heläjää.

Perhot hienohelmaisessa kukastossa hymyää,

Sotkottaret rannikolta ruohostohon lymyää.

Leyhkä tuulen hempeästi lehdistöä liikuttaa,

Kalastajaa purressansa lahden laine kiikuttaa.

Sorsa poikueensa kanssa selemmälle soutelee,

Kuikka huutaa kumeasti, aalloll' alli laulelee.

Talonpoika tuvastansa ulkotöitä toimimaan

Kiiruhtavi. Paimenetkin toitottavat torviaan.

Yö on poissa. "Luonnon sydän" virkeästi sykkelee:

Uudest' elämästä taaskin voimat kaikki tykkelee.

Lempi uhkuu kaikkialla — ihmismielen innostaa.

Valonmorsianna juopi armautta isänmaa…

Veikko, sisko — kenpä lienet! Kesä-aamull' aina on

Sanomista sinullekin, vaikka on se sanaton:

Loistohon sen riennä, tunnet mielessäs' ehk' ylempää,

Ehkä rintas raikastuvi, sydämes saa syvempää

Tunnetta — ja ehkä myöskin maasi sulo sinut saa

Päätöksehen: sulle elän, sulle kuolen, isänmaa!

SYNTYSEUDUILLA.

Oi terve, vanhat tuttavat,

Lapsuuden leikkimaisemat

Ja ahot armahimmat!

Ja humisevat hongikot

Ja hymyävät koivikot

Ja rannat rakkahimmat!

Myös terve, pieni puronen,

Ja lähde niittynorosen

Ja nurmet nuokkuvaiset!

Ja vuori vahva sammalpää

Ja kaikki: terve! Tervehtää

Ma tahdon, tuttavaiset.

Kyll' ennen entisaikana,

Kyll' ennen piennä poikana

Luonanne iloelin,

Aholle kun ma lampaita

Ajoin ja kuljin kankaita,

Lehdoissa samoelin.

Jos päiv' ol' kuuma, hentohon

Lahdelman syliin ventohon

Kuin sorsa kävin uimaan.

Ja lähtehestä vettä join

Ja purosehen myllyt loin

Mä pyörintähän huimaan.

Oi nurmet! Kukillanne sain

Mä päätän' ynnä kauloain

Piteä purppuroissa.

Ja vuor' — sä olit linnana,

Mä kuningas sen mahtava…

Ah! ajat ne on poissa…

Niin — ol' ne ajat armahat,

Ei surut synkät, karvahat

Soaisseet taivastani:

Ol' rinta raitis, viaton

Ja sydän puhdas saastaton —

En tiennyt vaivastani…

Mut kaikki ne on mennehet,

Kaikk' onpi elon melskehet

Moniksi muutellunna —

Nyt sielu iloaan vain luo,

Kun muisto milloin sitä juo,

Mi onpi kadonnunna…

ARKALASSA.

Mä luulin Karjalata kolkommaksi

Ja kuivaks' autioksi kankahaksi,

Joss' ainoastaan kasvaa honka vois,

Mut laaksoin lehdot eivät vihannois.

Ja luulin, ettei löydy kukkuloita,

Ei järviäkään, eikä lammikoita,

Mit' rannat kukkivaiset varjoais

Ja taivas kuvillansa kaunistais.

Niin luulin sekä ajattelin vielä:

On kolkkous se moinen saanut siellä

Nuo laulut syntymähän kantelon,

Mik' ihmehenä maailmalle on.

Vaan toist' on kaikki: kyllin ihanuutta

On Karjalassakin ja herttaisuutta —

Sen luonto jylhää on, mut mahtavaa,

Mi hurmoaa ja mieltä tenhoaa.

On täällä laaksoja, on kukkuloita,

On kukkarantaisia lammikoita —

Ja täällä Laatokan on laajat veet,

Puol' alastomain vuorten harjanteet.

Ja kansa vilkas sen, jos ei se oisi,

Niin unohduksiin jäänyt, kyllä voisi

Se vielä soittaa ihmekanneltaan

Ja tulla kaunistukseks' Suomenmaan.

Nyt aik' on uus'. Jo herää Karjalamme…

Muu Suomi huutaa: "tullos muassamme"…

Sä nouse, kasva! Havaa unestais!

Ja vastaan ota toivonaikojais!

NIETOKSET KUN SULAYI.

Ah voi, kuinka kultaseni kauas meni sentään,

Nyt en aina kukkaseni luokse voi ma entää!

Suo on poikki sullottava, soudeltava lampi,

Korpi jylhä kuljettava kahta kamalampi,

Kivikkokin kierrettävä, niityn notko pieni,

Vuoren yli kiivettävä — semmoinen on tieni.

Vaan kun talvi kuluvi ja kesä tänne ehtii,

Nietokset kun sulavi ja puut ja pensaat lehtii,

Niin se silloin valmisna on uusi tupa mulla,

Siihen armas asumaan on luvannunna tulla.

NEUVON TIETÄISIN.

Siit' on aina huoli sulla,

Jos ei kaulahuivi mulla

Suuni edess' ole vaan,

Yhdessä kun ajellaan.

Pelkäät, että yskä tuosta

Seuraus on, tuuli juosta

Kun saa huokuellessain

Kylmentämään rintoain.

Huulilleni huules laita —

Siinä armas suoja, aita

Talven vihureille on,

Kylmän este verraton.

HILJAN KUOLO.

Päivä laski. Tuli kesä-ilta,

Rusko loisti lännen rantamilta,

Rauhaa yön jo laakso sai ja lilja —

Silloinpa se nukkui pikku Hilja.

Niin, — hän nukkui, mutta ijäisesti:

Elämänsä se vaan hetken kesti —

Umpustaan kun juuri aukes kukka,

Raueta jo saikin ruusu rukka.

Ruusun — jota aamun suudelmalla

Koitar helli lemmenlauhkealla

Ja jok' ihanaksi tullut oisi —

Kuolo säälitönnä vei sen poisi.

Sielu puhdasna kuin pulmut lensi,

Enkelinä kohden taivast' ensi

Maasta pois. Ja ruumiin ympärillä

Silmät ystäväin ol' kyynelillä.

Sieltä se nyt Hilja kunniasta

Taivaan riemust' ikisointu vasta

Kirkastettun' alas katsahtaapi:

Ystäviään sinne vartoaapi.

PAIMEN.

Paimenpojan elämällä

Vertaa missä ois!

Kenpä, kuin hän, kevähällä

Riemuella vois:

Luonnon helma viehkeyttä,

Raittiutta, virkeyttä

Hälle tarjoaa.

Aamulla kun tuulen henki

Kukat herättää,

Silloin nauruhuulen senki

Torvi helähtää:

Karja siitä havahtaapi,

Paimentansa seuroaapi

Metsän helmahan.

Siellä, tuulten humistessa,

Laulelee hän vaan,

Metsäkosken kohistessa

Soittaa huiluaan,

Kuulostaapi linnun kieltä,

Salon syvällistä mieltä

Saapi hengittää.

Aholt' aholl' ohjoaapi

Karjoansa hän:

Sinne sitä johdattaapi,

Missä heinävän

Laidunmaan se kohtoaapi,

Vierellä min kumpuaapi

Lähde kiehuen.

Siinä sitte päiveänsä

Viettää huoleton.

Elon murhe sydäntänsä

Painamatta on:

Sammalmätäs penkkinänsä

On ja kivi pöytänänsä,

Lähde juoman suo.

Metsänruhtinaana tuossa

Väliin karkeloi,

Uipi ilon ihmevuossa

Miten suinkin voi:

Päivä häntä hyväileepi,

Kukat hälle hymyileepi,

Linnut laulahtaa.

Paimentytti naapurista

Karjansa jos tuo

Yhtehen, niin silloin vasta

Riemuavat nuo:

Leikkiellen laulaessa,

Kisaellen nauraessa

Päivä väistähtää.

Illan tullen kotiansa

Paimen karjan vie —

Kenpä silloin luonnoltansa

Raikkahampi lie

Luonnonlasta viatonta,

Puhdasta ja huoletonta

Riemurintoa!

TOIVO.

Kuink' onni mua kaitsellee,

Kuink' elämäni vaihdellee,

Ja matkani jos minne vie

Ja ruusuton jos onkin tie,

En vaivu.

Vaikk' oiskin kaikki unelmaa,

Vaikk' oiskin virvatulelmaa —

Ja kuinkin murhe mua syö

Ja kuinkin kohtaloni lyö,

En vaivu.

En vaivu! Aina rintahain

Käy elo uusi tuullahtain —

Ja se, mi virkistystä tuo,

Mi uutta elämätä luo,

On: toivo.

UUS ELO.

Ja poika läksi maailmaan

Vaikk' äiti estää koitti,

Läks' onneansa haalimaan,

Mut onnetuutta voitti —

Hän, näet, siellä turhuutta

Kun kylvi, niinpä kurjuutta

Sai leikattavaksensa. —

Jos kulki kuinka kulkikaan,

On aina samanlaista:

Hält' onnenportit suljetaan —

Hän kaukana sen maista

On merell' elon myrskyssä,

Sen vaarassa, sen hyrskyssä

Aavalla ulapalla.

Tuo mielen hältä murtumaan

Sai — kodin, äidin muistaa,

Ja sinne rupes toivomaan

Ja toivo — sepä suistaa

Nyt surut hältä, entistä

Kun haaveks' äidinlempistä

Kotinsa rauhaisuutta. —

On synkän synkkä talvisyö —

Juur' hieman sataa lunta —

Ja poi'alla on eessä työ,

Ei silmänsä saa unta:

Hän tiellä tuossa astelee

Ja kyyneltulva kastelee

Kalveita poskiansa.

Hän katsoo ylös taivohon —

Kuu valju siellä loisti,

Mut kohta pilvi eessä on —

Sen varjo valon poisti:

Ja sepä mielehensä nuo

Kaikk' elämänsä kuvat luo,

Kuin pilvi toivon peitti, —

Nyt päässyt on jo kodin luo

Ja oven taakse jääpi.

Ja sydän lyö. — Mik' onpi tuo?

Ään' äidin väräjääpi:

"Oi, Herra, tokko konsanaan

Mun poikan' armas valkamaan

Voi merelt' elon päästä!"

Poik' avaa oven, seisahtaa:

"Sun, äiti, täss' on poikas!"

Äit' istualta ylös saa

Ja laihat kätens' oikas —

Ja juosten vastaan riensi nyt

Hän sitä, jot' on itkenyt

Niin monta yötä, päivää…

Ja sitten — sylihinsä vaan

Sen hellimmästi sulki

Ja surun syömää poskeaan

Nyt ilonkyynel kulki. —

On poi'allakin elo uus':

Lemp' äidin, kodin rauhaisuus

Taas ympäröipi häntä.

LUODON KOIVU.

Miks' olet, koivuni, noin vaivainen,

Noin käyrä, koukistunut varreltas?

Kuin vanha oisit, muinaisaikainen,

Voi luulla katsoin ulkomuotoas:

On oksas' harvat, melkein kuivaneet,

Ja runkoasi peittää sammaleet.

Miks' olet noin sä kuiva, pienoinen?

Miks' latvasi ei nouse taivohon?

Miks' surkastunut noin ja hienoinen,

Vaikk' aivan kyllin kasvusijaa on?

Täss' olla puita voisi sadottain —

Ja yksin seista saat nyt siinä vain…

Jo tiedän syyn! Sun mieltäs karvastaa,

Kun tuuli viestit tuopi, toisiaan

Puut kaukorannan kuinka armastaa

Ja kuiskailevat lemmest' ainiaan,

Mut sulle ystävän ei kuulu ään',

Niin yksinäisen kuihdut ikävään…

ERÄÄN KERRAN.

Mä kylään menin. Naurull

Ja pilkallakin siellä

Kun kohdeltiin, niin kauhulla

Pois läksin — murhemiellä.

Ja metsähän sitt' astella

Mä aloin tietämällä:

Ei luonnon helma kohdella

Voi tavall' ilkeällä.

Ja siellä koivun juurella

Het' alkoi länsituuli

Mun poskiani suudella,

Kuin impi simahuuli.

Ja pikku lintu oksalta

Se viserteli mulle:

"Näin sydämesi pohjalta

Myös riemu olkoon sulle!"

Ja rintani mun riemahti —

Ja liikutti se mieltä,

Niin että sydän laulahti

Mun tullessani sieltä:

"Oi, kiitos, metsä! helmaasi

Mä aina tahdon tulla,

Kuin ihmisseuran konsaanki

Ei suosiot' oo mulla. —"

KOSKA…?

Kun kevät ilman lämmittää,

Niin loppuu talven valta

Ja sulaa järvet, lähtee jää

Ja kukka mullan alta

Pääns' ujoisena kohottaa

Ja herttaisuutta hempii,

Ja pian, kunnas rehottaa,

Kun päivä sitä lempii.

Kun myrsky joskus temmeltää

Ja riehuu raivovasti,

Niin rauhoittuen lepoon jää

Se viimein hiljaisasti —

Ja luonto tyyntä huoahtaa

Ja juopi sulo rauhaa,

Ja linnun rinta riemahtaa

Ja ilomieliä pauhaa.

Vaan koska, koska kevät saa

Mun rintahani tulla?

ja koska jäät sen liikahtaa?

Ja koska aik' on mulla

Se, että kukat puhkeaa

Ja rintan' ruusut aukee?

Oi, koskahan ne tuoksuaa

Ja limpuistansa laukee?

Ja syömmessäni myrskysää

Se kosk' on lopussansa,

Niin ett'ei nosta vaahtopää

Siell' aalto kuohujansa?

Ja koska taisto tyynnähtää,

Mi riehuu siellä, pauhaa?

Ja koska ainaiseksi jää

Mun sydämeeni rauha?

TURHAA ÄIDIN SURUA.

"Tän' aamun' ei oo terve Anna:

Hän kauhean on kalpea", —

Näin valitteli äiti-Sanna

Ja surust' oli valkea, —

"Vaikk' illalla

Hän tanssissa

Ol' punaruusun kaltaisna."

Hän terve on, mut äiti-Sanna

Ei tiedä, että poskensa

Jok' aamu maaloavi Anna —

Ja siit' on kauneutensa!

Nyt maatessaan

Ei laittamaan

Viel' ehtinyt oo kasvojaan.

KIHLATUILLE.

(T.K:lle ja T.W:lle syksyllä 1883)

Pait isänmaata, Jumalaa ja vanhempiamme

Viel' yhtä ylistelemme ja kunnioitamme,

Pait niitä viel' yks' lämmittää ja meitä tenhoaa

Ja mielemme se valloittaa ja meitä hurmoaa.

Se vaikka tuntematon on, sen kaikki tunnemme

Ja sille kaikki nöyrrymme ja siihen suljemme

Kaikk' kaikki, mitä pyhäks' on meiss' arvosteltavaa —

Ja siltä saamme kaikki me, se kaikki meiltä saa. —

Sit' taivaalt' usein pyydämme ja sitä anomme

Ja salainen se ainiaan on meidän toivomme…

Sen voim' on suuri, verraton — luo taivahaksi maan,

Sen nim' on sulosointuinen — se lemmeks' sanotaan.

* * *

Lempi syntyi Jumalasta —

Luojan on se huokaus —

Tuolta, tuolta taivahasta

Kotoisin on rakkaus.

Siksipä se onkin suuri,

Siks' sen valta verraton,

Ikivoimast' alkujuuri

Kun sen sulolahjan on.

Lempi sydäntä kun kaksi

Yhdistävi yhtenen,

Silloin maa se taivahaksi

muodostuvi muuttuen.

Kaiken silloin ihanaksi

Näkee lempiväiset nuo,

Tiet ja polut kukkivaksi

Lemmen ihmevoima luo.

Päiväpaiste heill'on aina,

Eikä myrsky rajumoi,

Kohtaloissa riemukkaina

Kaikissa he olla voi.

Lähemmäksi jumaluutta

Lempensä se heidät vie;

Kohden ijankaikkisuutta

Rakkaushan onpi tie.

Tunne yhtyy tuntehessa,

Lempi yhtyy lempehen,

Sielun sieluun sulaessa,

Sydän yhtyy syömmehen.

Toinen toisen täydentääpi —

Kahdest' yksi tullut on.

Sydän syömmen ymmärtääpi —

Oi, on elo verraton!

* * *

Pois jo kesä mennyt onpi meiltä kokonansa,

Visertele oksalla ei lintu laulujansa.

Nurmi surkastunut on ja lehti kellastunna,

Kedon kukka loistava on mullaks' muuttununna.

Mutta elonkevät Teill' on kaunihimmallansa,

Kumpainenkin Teist' on vasta päässyt umpustansa —

Määrätönnä karkelevi lento sielujenne,

Utukuvia on täynnä vielä toivehenne.

Niin — Teill' elonkevät on ja lemmen aamurusko…

Onnestanne ei Teill' ole "luulo", vaan on "usko"…

Kihlatut Te ootte! — Taivas Teille aukeaapi…

Lempi kukkamaailmansa Teille lahjoittaapi.

Elonkevät, lemmenkevät Teille vihannoipi,

Syksy kesäks' vaihtuvi ja leivon laulu soipi.

Kangastus ik'ihanuuden täyttää sydämenne,

Toivo sulokuviansa kutoo lempehenne.

Autuus Teill' on toisissanne! Kirkast' elämänne

Olkohon ja kirkastakaa sitä lemmellänne!

Usko, Toivo, Rakkaus — ne olkoot osananne,

Taivahainen armoillansa Teidän auttajanne!

JOS…!

"Ei soinnu laulu, jos ei kaulaa kasta",

On sananpartena niin laulajoilla,

Ja viinin virkistävän kuohuloilla

He ehkäisevät itsens' uupumasta.

Mut minullepa tytti tuo jos soisi —

Oi taivas! — suukon simahuuliltansa,

Niin innon laulantaan se mulle toisi,

Jok' uhkuais', kuin virta, tulvillansa

Ja runoelmiks' muuttaen se loisi

Mun tunteheni aivan kokonansa…

YSTÄVÄNI.

Ah, jos vaan sinä oisit pois,

Niin ei mun eiämästän' ois —

Sit' aatellen jo jähmetyn

Ja sydän saapi kylmän hyyn.

Kun tuuli tuima rajumoi

Ja Puhur' uhkavirttä soi,

Sun luonasi niin lämmint' on,

Kuin paistellessa auringon.

Kuink' armast' onkaan, että saa

Povensa sinuun painaltaa!

Taas kuluu hetket, sujuu työ

Ja rinta lämpimästi lyö.

Kun iloissasi leimuat,

Niin mieltäni mun riemuitat.

Ja loistehessas' kirkastun

Ja innostuskin valtaa mun.

Sun seuraas' etsin ainiaan,

Kun kyllästyn mä maailmaan:

Muut kylmiä jos kaikki on,

Mä tiedän: lämmin lempes' on.

Se hiukankaan kun hulmuilee,

Pois huolten huolet pakenee…

Ja aatos vallattomaks' saa

Ja sydänkin se laulahtaa…

Mä vierellänsä istuen

Sit' illat katson, hyväilen…

Tää ystäväni verraton

Mun kammarini — uuni on.

SYKSYN KUKKA.

Syksyn kukka, kaihomiellä

Sua kaino katson vain,

Yksinäs kun seisot siellä,

Missä äsken sadottain

Loistokkaana heimoasi

Oli juhlapuvussaan,

Päiväntähti siskojasi

Lempi morsiamenaan.

Siinä, vailla loistavuutta,

Vaaleana, allapäin

Näet, kuinka onnetuutta

Syksynilma myrskysäin

Tuopi, eikä korvanasi

Kukaan kuiskaa lempeään,

Eikä ole kohdatasi

Lemmittävää yhtäkään.

Neitokaan ei nauruhuuli

Kaunistamaan rintoaan

Sua poimi, länsituuli

Korttas pane huojumaan:

Yksin kuolla huolissasi

Määrä elämäs' on vaan —

Kostuta ei hautoasi

Kukaan kyyneltulvallaan.

KIRKOSSA.

Hän morsiustyttönä seisoi

Ja vihkimävirsi se soi.

Ja Herralle kumarsi kansa

Ja tuohukset leimua loi.

Ei käännä, ei liikuta päätään

Hän kutrien varjoamaa.

Vähän sorjaa vartaloansa

Rukouksehen notkistaa.

Ja katse ol' luotuna maahan,

Mut rinta se aaltosi vaan.

Puna vienonen poskilla väikkyi —

Kenties mitä haaveksikaan.

Hän onnesta morsion ehkä,

Kun vihkimätyynylle tää

Sai polveta, sydämessänsä

Tuns' autuutta viehättävää.

Tai mahtoiko aavistus häntä

Läpi käytellä unten-maan…?

Kenties on vihillä siinä

Hän nyt itsekin aatteissaan…?

En tiedä, mut ihmeitä tunsin

Minä myöskin nyt rinnassain

Ja tunteita vaihtuen vaihtui

Mulla outoja sielussain.

Ja mieleni kauaksi lensi,

Oli lämmintä syömmessäin…

Mut hurmauksesta ma toinnuin

Ja taas hänet eessäni näin.

Hän morsiustyttönä seisoi

Ja vihkimävirsi se soi.

Ja Herralle kumarsi kansa

Ja tuohukset leimua loi.

MIKÄ SYYNÄ?

Me ruokapöydäss' istuttiin —

Hän mun, mä hänen vierellänsä —

Ja keskusteltiin, naurettiin,

Kuin muutkin teki syödessänsä.

Mut kuinka lienee ollutkaan,

Me loitommalle toisistamme

Noin ilman huomaamatta vaan

Aljettiin viedä tuolejamme.

Ja näytti siltä, kuin jos ois

Me sijaa tehty välillemme,

Niin että kolmas tulla vois

Viel' istumahan keskehemme.

Ja kolmas tuli! Mutta ken?

Tuo Amor — täysiss' aseissansa…

Ja veitikoiden, iloiten

Se ammuskeli nuoliansa…

Mut kuinka lienee ollutkaan,

Nyt likemmäksi toisiansa

Meist' ilman huomaamatta vaan

Vei kumpainenkin istuintansa.

Me poisko saada koitettiin

Tuot' Amoria rinnaltamme?…

Vai mik' ol' syynä, että niin

Taas lähenimme toisiamme?…

AUTA, HERRA!

Oi, miksi elon' aamuna

Jo vääräll' olin tiellä!

Ja mahtanenko vanhana

Ma olla sillä vielä?

Mä koito miellyin maailmaan,

Sen ilveleikkilöihin,

Sen syntipesän pauhinaan,

Ja viekottaviin töihin. —

Mä etsiskelin onnea,

Sen tähti tuolla loisti:

Kun aloin kohti kulkea,

Niin valonsa se poisti. —

Ja heikko liha eteenpäin

Vaan mua kuljetteli;

Jo onnestani hahmun näin,

Mut hahmu — valhetteli.

Nyt käyn mä eksyneenä, nyt

Tuot' elon erämaata,

On pilvi päivän peittänyt,

En tietä nähdä saata…

Oi, Herra, eksynyttä, oi

Sä oikealle korjaa —

Ja auta häntä, että voi

Niin käydä, ettei horjaa!…

MARSSI-EHDOITELMA S:N W.P.K:LLE.

(7/3 1886.)

Vapaus, rakkaus — ne

Loi Palokuntamme!

Ja kuin ennen isiä ne edest' isänmaan

Sotaan vaati, niin ne myöskin meitä voittamaan

Pyhäst' innostavat siinä, missä turmion

Uhkaa tuoda luonnonvoimat, nousseet raivohon.

Meidän tehtävämme on

Tulta vastaan taistohon

Käydä — murtamaan sen väkivalta!

Ja on yhtä, kenen omaa vaara kohdannee:

Jokaist olla tahdomme vain puoltamassa me!

Vaikka milloin, vaikka missä tuli irti ois,

Aina riennämme me sitä sortamahan pois!

Emme vaadi palkkaakaan,

Emme kunniatakaan!

Vapaus, rakkaus — ne

Ovat velvoittajamme!

Niille sekä niiden tähden me vaan toimitaan!

Kuule! tuolla hätäkello alkaa kaikumaan…

Vaara yltyy… Savu, liekki nousee hirmuinen

Mutta katso! lippumme jo siell' on liehuen:

Kaikki uljaat poikaset

Sini-, puna-lippuset

Sekä vihreät on ottelussa.

Ruisku pärskyy… Taisto tuima ilmi leimahtaa…

Mutta voitto lopulta se meille toki saa!

Sijassa nyt hädän, tuskan on vaan siunaus!

Voittolippumm' ympärillä ilo, riemastus! —

Pelko pois! Me aina vaan

Valppahina varjellaan!

Vapaus, rakkaus — ne

Ovat ihanteinamme!

Myöskin ahkeruus ja into sekä uhraus

Kultakirjaimilla, veljet, ynnä urheus

Lippuumme ja sydämiimme aina olkohon

Leimattuina uskollisest' asti kuolohon!

Meissä yksimielisyys

Asukoon ja ylevyys!

Kaikki työmme saakoon yhteiskunta!

Mutta vaikka valamme on tulta vastustaa,

Kuitenkin me lemmentulta, armas isänmaa,

Rinnoissamme viritämme sua kohtahan

Puhtaan palamahan lieskan — sammumattoman! —

Eläköhön ainiaan

Palokunta, isänmaa!

OIVA LÄÄKKEENNAUTTIJA.

(Herra puhuu rengillensä.)

Kun toivoin, että laihtuisin,

Niin lääkär' luuli, että,

Jos puita väliin hakkaisin

Ja aamuin joisin vettä,

Niin avun ehkä löytäisin

Ja lihoomasta lakkaisin.

Ja saahan koittaa: mutta kun

Puunlyönt' on kovaa työtä,

Niin tehtäväkses', Pekka, sun

Mä annan puita lyödä,

Kyll' itse — kera konjakin —

Voin vettä juoda aamuisin!

MIELENI KAIHO.

Yö on. Luonto uinahtaapi

Tähdet loistamass' on vaan.

Kuuhut kaino vuodattaapi

Valon maahan nukkuvaan.

Unetar se uuvuttaapi

Muut jo uneen vaipumaan,

Mutta kaiho mulle saapi:

Luoksen' ei hän kuulukaan.

Mist' oon miellä haikealla?

Miksi huolissani oon?

Mist' on kaiho rintan' alla? —

Tytti tuo sen vastatkoon!

SYYSPOIMINNOT.

[Tilapäisestä sanomalehdestä "Syyspoimintoja", jota myötiin muutamissa arpajaisissa Suomalaisen Teaterin hyväksi.]

Laps' ihanteiden vieno, taivahainen,

Tuo Näytelmätär Suomeen tultuaan,

Kun näki, kuink' on luonto lumoovainen,

Niin mieltyi ikihonkain huminaan.

Ja kansalla, mi hiki otsallansa

Se puuhaeli ahkeruudessaan,

Ol' sydän terve sekä vierastansa

Ol' uutta valmis vastaan-ottamaan.

Ja tänne jäikin hän ja ihanteita,

Mut salatuita ennen kokonaan,

Nyt ilmi loi ja loitsi nukkuneita

Jo herehille tenhovoimallaan.

Ja kansa Näytelmätärt' omanansa

Jo alkoi pitämään ja lempimään,

Kun taiteessa se taikasauvallansa

Tek' kuvan juuri kansast' itsestään.

Ja siks' se tahtoo tämän armahansa

Nyt luoda kultahan ja purppuraan,

Häähamosessa rakkaudellansa

Tuon lemmittynsä panna loistamaan.

Ja takatalvet tuimat hallojansa

Jos toisikin, niin kansa poistamaan

On puuttehia valmis varoillansa

Ja aina antamahan uhriaan.

Ja mekin, vaikka annettavanamme

Ei kulta-aartehia olekaan,

Myös rohkenemme tuoda lahjojamme

Jos ovatkin "syyspoimintoja" vaan.

JOISIN ENNEN.

Kuinka hauska olikaan

Nuorra olla ennen!

Tuskaa, huolta kohtasin

Noin vaan ohimennen.

Voima asui ruumiissain,

Punaa hohti posket,

Suonet veren kyllyyttään

Kuohuivat kuin kosket.

Ystävyydest' elelin,

Lemmest' iloellen,

Toivehissa maailmain

Hymys' riemahdellen.

Mutta nyt! Voi! huolet on,

Tuskat kaikellaiset

Saapununna vieraiksein

Aina asuvaiset.

Voima pois on kadonnut,

Posk' on kalpeainen.

Verikosken sijass' on —

Tauti kalvavainen.

Miss' on lempi, ystävyys!

Kukaan ei nyt suojaa!

Epätoivo valtaa mun…

Auta, armas Luoja!

YSTÄVÄNI HELMI.

Taivon lahja, pikku Helmi.

Riemunaarre vanhempain.

Viihtyvikö taikka telmi,

Aina sama on hän vain.

Jos hän kyyneleitä luopi,

Lempimistä vaativi,

Auvon naurullansa tuopi,

Vanhemmille laativi.

Äidin suukko, syli kanssa

Viihdytystä hälle suo,

Hymyll' isä, muiskullansa

Huolet hältä kauas luo.

Aamupäivä poskillansa

Kirkkahana heijastaa,

Enkelparvi sielussansa

Taivahasta asustaa.

Salli, Luoja, tuommoisena

Helmi että aina ois:

Viatonna, puhtahana —

Eikä turmeltua vois!

ILTASELLA.

Ilt' on. Päivä laskullaan

Länttä purppuroipi,

Lahden laine uupuen

Tyyntä unelmoipi.

Unta nähden lintukin —

Pää on siiven alla —

Lentävänsä luulevi

Tuolla taivahalla.

Ilma kirkas tummenee,

Maata varjot peittää,

Hämärätär yllensä

Utuhunnun heittää.

Kukkasetkin umppunsa

Kiinni painaltaapi,

Tuoksu uhrisavuna

Niistä kohoaapi.

Koko luonto rauhoittuu

Aivan hiljaisaksi,

Melu, häly elämän

Kuulumattomaksi.

Miks' näin kaikkialla on

Lienteää ja lauhaa?

Siksi, että tuntisit,

Sydän, myöskin rauhaa.

KIRVESMIES.

(Vapaa suomennos.)

Kätes' syömmelleni paina,

Tunnet, kuinka siellä aina

Jyskyttää ja nakuttaa:

Kirvesmies siell' asustaa.

Itse tiedän parhaimmasti,

Kuin hän höylää ahkerasti,

Veistää öin ja päivin vain

Tehden — ruumisarkkuani.

Kohta aivan viimeistänsä

Lyö hän kiinni piikkiänsä…

Rauhoa kai sitte saan,

Kuin mä pääsen nukkumaan?

LÄHTEELLÄ.

Tuon niityn viereen vehreän

Sait silmäs auki luoda,

Ja varjo puiston lehtevän

Ei laineitansa tuoda

Sun pintaas salli myrskysään,

Sen rauhaisuutta särkemään.

Ain' olet tyyni, kaunis vaan

Ja kukkakulmas' alta

Luo taivas sulokuviaan

Ja näyttää ihanalta,

Kun pintahas se sukeltaa

Ja siihen vaihevärit saa.

Nuo rantas ruusut hymysuin

Suo sulle katsehensa,

Ja metsäkin se riemastuin

Säveltä huokujensa

Sinulle syvää huminoi

Ja sulle linnun laulu soi.

Ja matkamies se vaivoissaan

Sun vettäs voimaksensa

Juo raikasta ja uudestaan

Taas lähtee matkallensa.

Ja neito, lempi rinnassaan,

Sinusta katsoo kuvoaan.

Maa, äitis, vettä rinnoistaan

Ain' antaa raitist', uutta

Ja entinen pois juostessaan

Kukiksi taimet muuttaa. —

Ah, jospa elo ihmisen

Ois osaksikaan semmoinen!

MERKILLISTÄ.

Ihminen se tuntee, tutkii tähdet, taivahalta, kuut.

Maiden ääret, merten pohjat, luonnon salaisuudet muut;

Vielä enemmänkin, eikä

Tyydy, kurja, sittekään,

Mutta merkillistä: harvoin

Tuntee, tutkii — itseään!

RUUSU JA PERHO.

Ruusu, perho lemmess' uivat

Kesäpäivät riemuisat;

Lempimähän havahtuivat,

Lemmiskellen uinuivat.

Päivä paisti. Lemuellen

Lännen leyhkä tuuleli,

Perho lensi liehuellen,

Ruusuansa suuteli.

Syksy tuli, hallan huuli

Kesäraukan raateli,

Kolkko, kylmä myrskytuuli

Kauneuden kaateli.

Ruusu vielä huuleltansa

Lemmenmettä soisi, — mut

Perho ei nyt muiskullansa

Suudelmiin sen vastannut.

Ruusun juureen perho kuoli,

Vierehen sen vaikeni.

Ruusu suri, itki, huoli —

Kunnes raukka raukeni.

Talven tuiskut rajusäiset

Haudan peitti lumehen,

Johon kedon lempiväiset

Uinahtivat unehen.

Ah, jos myöskin lailla tuolla

Ihminenkin olla vois:

Lempiellen elää, kuolla —

Taivas silloin maassa ois!

LUOMISEN KUKKA.

Ensi kevään ensi aamu

Päätettyä luomistyön

On, ja Jumaluuden haamu

Luonnoll' on. Ja valta yön

Paennut on. Kaikkialla

Iki-ihannetta on.

Elolliseks' ilman alla

Luonto tullut eloton.

Herran lempirikas henki

Siunannut jo onpi maan:

Ruoho, puu ja kukkanenki

Alkaneet on kasvuaan.

Perho kotelosta liiti

Riemuellen lentämään,

Siivillänsä lintu kiiti

Tuonne ylös siintävään.

Suurin sekä pienin luotu

Iloaapi elostaan,

Lahjoista, joit' oli suotu,

Ylistävi Luojoaan:

Tähdet kiitti, maa se kiitti,

Lintuparvi laulussaan

Soinnunsäveleillä liitti

Siihen kunnioitustaan.

Luonnossa on kauttaaltansa

Ikiriemu, rauha vaan,

Pahe poiss' on kokonansa,

Viattomuus vallassaan.

Lemmen, rakkauden unta

Uneksuvi taivas, maa,

Unelmissa luomakunta

Ijäisyyden uinuaa.

Luonnon herra, ihminenki

Ensi-autuuttansa juo,

Sydän sykähtävi senki,

Silmät riemun tulta luo —

Puhtauden lainelmissa

Rinta hällä aaltoaa,

Pyhimmissä tuntehissa

Katse ylös kohoaa.

Viimeks' Luoja armossansa

Kruunun teki kruunujen,

Suurimman nyt teoistansa:

Luomisensa kukkasen.

Puhtaimmalla lemmellänsä

Hennon olennon Hän soi

Muodostua hengestänsä —

Ja nyt Luoja naisen loi.

ILTAKÄVELYLLÄ.

Ilta kaunis viehättääpi,

Laulun lähde uhkuaa:

Sanat suuhun vierähtääpi,

Sydämestä kumpuaa.

Istun tuohon mättähälle,

Raidan alla piirtämään,

Laulelmia ystäville

Unho-yöstä siirtämään.

Ensin laulan Hiljalleni,

Vienolleni viserrän,

Kuikuttelen kullalleni,

Immelleni liverrän.

Kerron hälle kauneutta,

Luonnon lempi-eloa,

Kesä-illan ihanuutta,

Mailleen päivän menoa.

Kerron, miten laulurinta

Lintuparvi lempivi,

Miten nukkuu veden pinta,

Öinen rauha henkivi.

Vielä, vielä paljon muuta

Kaunolleni kuvoan:

Kukkaa puhutan ja puuta —

Hiljan mielen lumoan.

Niin! — No, missä lyijykynä?

Paperia missä? Kas!

Niitäpä en löydä minä,

Vaikka etsin, — peijakas!

Omituista! unohtunna

Ne on muastani pois —

Sydän kun ois sanellunna,

Luonto lauluja kun lois…

Tyhjyytehen kaikki meni,

Unholaine laulut joi — — —:

Lännen leyhkä Hiljalleni

Kuiskaella niitä voi…

KEVÄÄLLÄ.

Jo kevään tuoksu ilmassa!

Jo lintuistenkin kilvassa

Soi virret riemuisimmat.

Ja jäist' on vapaa järven vuo;

Sen pinnallenpa taivas luo

Kuvansa kaunihimmat.

Jo Luonnotar on vehreään

Maan pukenut ja kainon pään

Kukkainen kohottaapi.

Aholla kellot kalkattaa

Jo karjan, paimen rallattaa,

Torveensa toitottaapi.

Ja luonto täynn' on lempeä;

Se ihmisenkin henkeä

Saa tunteen tointumusta —

Ja laulamatt' ei olla voi:

Soi siis vaan, ilolaulu, soi

Keväällä riemastusta!

KILPAKOSIJANI.

Ma autuaana uneksuin,

Mä lemmen liekkumassa uin:

Hän oli omanani.

Oi, kuinka suuta suikattiin

Niin ylen armahasti… niin

Ei vertaa onnellani. —

On aina, luulin, kestävää

Mun mainen taivahani tää, —

Ei mikään sitä voita.

Mut pian päivä pilvestyi,

Kuin syksyn ilta synkistyi:

Sain kilpakosijoita,

Ne mairitteli Hiljoain

Ja kultaa, imarrusta vain

Ne tarjos — mutta heillä

Ol' kokehensa turhat, kun

Hän muisti valan vannotun:

Ol' liitto luja meillä.

Vaan taas tul' uus': se Hiljan vei,

Vaikk' kultaa mukanaan se ei,

Eik' imarrusta tuonut —

Ei tarjonnunna lämpimää

Se kättä, eikä lempeää

Myös sydäntäkään suonut.

Ja kumminkinpa Hilja nyt

Minulle oli kylmennyt

Jo mielitehdollensa;

Ja katseen vaikka minuun loi,

Niin hellän kätensäpä soi —

Uudelle sulhollensa. —

Mä hyljättynä vaikeroin,

Kuin haamu yössä haiperoin:

Jäin murhekuorman alle —

Ja laulan surulaulujain

Nyt, muistellessa armastain,

Mennyttä — kuolemalle…

ELÄMÄSTÄNI.

Tuo yökö synkkä, sysimusta,

Yö rankkasäinen, rauhaton

Mun elämäni kuvausta

Syntyissän' ennustanut on,

Kosk' yhdenlaiselt' elon' näyttää,

Kuin yö se, jolloin silmiäin

Maass' ensikertaa sain ma käyttää

Ja nähdä niillä äitiäin.

Sin' yön' ol' ollut myrskytuulta

Ja luonto mellastuksissaan,

Ja valon tähdiltä ja kuulta

Pois peitti pilvet varjollaan —

Oi, noinhan myrskyist' uniansa

Ja vastaisi' elon' ollut on,

Ja valon multa varjollansa

Vie pilvet synkät piilohon.

Mut Herra! Asettaos myrsky

Ja luonto lienteäksi luo,

Ja poista raivoava hyrsky

Ja myötätuulen tulla suo!

Oi Herra! Pilvein lomist' anna

Kuun valollansa siinnähtää

Ja tähtisarjan loistollansa

Yö-elämääni kiillähtää!

REKIRETKI.

Hevonen se juoksi

Kyllä ripeään,

Määräpaikan luoksi

Pian liketään.

Silloin impi mulla

Oli vierellän' —

Nyt on poissa hän.

Immen haastellessa

Hiljaa hymysuin,

Kuulin rekosessa

Sitä innostuin.

Hetkiseksi aina

Myöskin vaivuttiin

Kauko-aatelmiin.

Ei hän aatteistansa

Impi haastellut,

Minäkään en kanssa

Mitään ilmaissut.

Tunteheni kaikki

Kätkin rintahan

Sinne salahan…

Hepo nytkin vielä

Juoksee joutuisaan,

Mutta nyt mä tiellä

Yksin ajan vaan…

Ennen impi mulla

Oli vierellän' —

Nyt on poissa hän.

MÄ LEMMIN LAULUISSAIN.

Et lempiä sä mua voi —

Tuo kuink' on mulle katkeraa!

Sen niinkö kohtaloni soi?

Vai oikuks' arvatako saa?

Ken vastaa! — Syömmen raskas on

Mä riutunen jo onneton…

En toki! mulla lohtunain

On: lemmin sua lauluissain.

Kun kylmää kaikk' on, pimeää

Ja sydämes kun toisen on;

Kun rinnassas' on mulle jää,

Jost' olen raukka riemuton;

Kun tuskissani vaikeroin

Ma lempen' uhri auvotoin,

Niin toki mulla lohtunain

On: lemmin sua lauluissain.

Vaikk' olen aivan toivoton —

Ei toista mointa ollekaan —

Ja vaikka kaikki hourett' on,

Kun lemmetyyttä Suita saan —

Ja vaikk' en edes muistossais

Mä sijaa pienintäkään sais,

Niin toki mulla lohtunain

On: lemmin sua lauluissain.

Ah onneani! Sit' ei voi

Mult' ottaa kohtalonikaan!

Mä tunnen uni-autuutt', oi,

Ja kaiho pois on kokonaan —

Ja lennän korkealle vaan

Sun kanssas' runomaailmaan,

Kun toki mulla lohtunain

On: lemmin sua lauluissain.

VUODEN-AJAT JA LAULUNI.

Noin luulin, noin ma aattelin,

Noin talven ajall' arvelin:

Kun kevät tulla keikahtaa

Ja päänsä kukka kohottaa,

Kun linnun kieli livertää

Ja taivon kansi sinertää,

Kun vetten pinta välkähtää

Ja lähtehetkin läikähtää,

Kun tuuli huokuu lempeä

Ja lämpimätä henkeä —

Niin "munkin miel' ehk' auvostuu

Ja lauleluhun saapi suu."

Noin taasen luulin, aattelin,

Noin kevähällä arvelin:

Kun kesäks' kevät vaihettuu

Ja lehdessänsä onpi puu,

Kun päivä säteitänsä luo

Ja maa se armautta juo,

Kun niitty hienohelmassaan

Ja kukkivass' on vaipassaan,

Kun lintu hoitaa pieniään

Ja niille laulaa virsiään —

Niin "munkin miel' ehk' auvostuu

Ja lauleluhun saapi suu."

Noin taasen luulin, aattelin,

Noin kesällä ma arvelin:

Kun syksy he'elmät kypsyttää

Ja kesää lähtöns' itkettää,

Kun päivä tummuu, pimenee

Ja myrskyt, tuulet lähenee,

Kun lehti puussa kellertyy

Ja kukka maassa näivettyy,

Kun lintu matkans' alottaa

Ja viimislaulun laulahtaa —

Niin "munkin miel' ehk' muutahtuu

Ja lauleluhun saapi suu."

Niin tuli kevät lempineen

Ja vieno, lämmin-henkinen,

Niin tuli kesä herttainen

Ja maall' ol' vaippa kukkainen,

Niin tuli syksy kylmä niin

Ja kesä kuoli kyyneliin,

Niin lintu nousi siivilleen

Ja lähti ilmaretkilleen,

Niin muuttui kukka, lakastui

Ja puiden oksat paljastui —

Näin "vuoden ajat vieri vaan,

Mut' suun' ei saanut laulamaan."

Ei suuni saanut laulamaan,

Kun kevät minust' ohi vaan

Vei riemunsa ja kesäkään

Ei mulle suonut lämmintään.

Myös syksyn hedelmistä en

Mä mitään saanut osaksen'.

Ain' yhä hyökylaineitten

Vain raivokuohuiss' uiskelen

Ja yöhyt ympärillän' on

Ja kolkko niin ja toivoton…

— — — — —

— — — — —

YHTÄ, TOISTA, KAIKENMOISTA.

Ttserakkaalle.

Moittia en sitä voi, että itse sä itseäs kiität —

Muilta kun kiitosta et koskaan saada sä voi.

Ajat muuttuvat.

Naiset nuorell' ijällänsä

Soisi syntypäiviänsä

Monta vuodess' olevan —

Vanhemmiksi tultuansa

Toivovat he ainiansa

Niit' ei koskaan tulevan.

Eläinsuojelija.

Pekan luullaan juomarin

Olevan, kun pikarin

Hän vaan aina pohjahan

Juopi, mutta Pekkahan

Armahtavi eläimiä —

Näätkös, siihen kärpäsiä

Voisi mennä hukkumaan.

Kostopuhetta sekin.

Paraiks' että linnaan tuli

Matti, kun niin tuhma oli,

Varast' että hevosen —

Koska rehtimiesnä sen

Ostaa oisi voinut — mut

Sitten ei ois maksanut.

Juomapöydässä.

Nyt salli, hupsu, lasihisi

Pienenkään rikan pudota —

Vaikk' oot sa juonut ijässäsi

Montakin suurta taloa.

Juopuneen filosofiaa.

Kun krouvi kerran tuleen syttyi, niin

Pois kortinlyöjät sieltä käskettiin.

Vaan yksi virkkoi, että pyysi

Hän huoneen koko yöks' ja — hiisi

Pois saa mennä, mut ei he.

Moitetta.

"Ei papeist' ole enää ollenkaan",

Mies kirkosta niin virkki tullessaan

"On lyhköisiä saarnansakin niin,

Ett' tuskin kerkiääpi nukuksiin,

Kun he jo pamauttaa amenen."

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KYNÄELMIÄ I: RUNOSOMMITELMIA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

KYNÄELMIÄ I

SISÄLLYS:

JOS VOISIN.

MILLOIN?

HUOLETT' OLLOS.

VOITTO ON VARMA.

VARPUSELTA.

KESÄ-AAMUNA.

SYNTYSEUDUILLA.

ARKALASSA.

NIETOKSET KUN SULAYI.

NEUVON TIETÄISIN.

HILJAN KUOLO.

PAIMEN.

TOIVO.

UUS ELO.

LUODON KOIVU.

ERÄÄN KERRAN.

KOSKA…?

TURHAA ÄIDIN SURUA.

KIHLATUILLE.

JOS…!

YSTÄVÄNI.

SYKSYN KUKKA.

KIRKOSSA.

MIKÄ SYYNÄ?

AUTA, HERRA!

MARSSI-EHDOITELMA S:N W.P.K:LLE.

OIVA LÄÄKKEENNAUTTIJA.

MIELENI KAIHO.

SYYSPOIMINNOT.

JOISIN ENNEN.

YSTÄVÄNI HELMI.

ILTASELLA.

KIRVESMIES.

LÄHTEELLÄ.

MERKILLISTÄ.

RUUSU JA PERHO.

LUOMISEN KUKKA.

ILTAKÄVELYLLÄ.

KEVÄÄLLÄ.

KILPAKOSIJANI.

ELÄMÄSTÄNI.

REKIRETKI.

MÄ LEMMIN LAULUISSAIN.

VUODEN-AJAT JA LAULUNI.

YHTÄ, TOISTA, KAIKENMOISTA.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE