The Project Gutenberg eBook of Rautalammin runoniekan Albert Kukkosen runoja

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Rautalammin runoniekan Albert Kukkosen runoja

Author: Albert Kukkonen

Release date: October 8, 2023 [eBook #71833]

Language: Finnish

Original publication: Porvoo: WSOY, 1913

Credits: Tuula Temonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK RAUTALAMMIN RUNONIEKAN ALBERT KUKKOSEN RUNOJA ***

RAUTALAMMIN RUNONIEKAN ALBERT KUKKOSEN RUNOJA

Kirj.

Albert Kukkonen

Porvoossa, Werner Söderström Osakeyhtiö, 1913.

SISÄLLYS:

Runoilijan alkulause.

Johdanto.

Eero Varis Albert Kukkoselle

Runoilija Pentti Lyytisen patsasta paljastaissa.

Nykyinen aika.

Kansanjuhlassa Rautalammilla.

Kansanopistolla Äänekoskella lukuvuotta alkaissa.

Vanhan miehen miettehiä Lomakurssien lopussa.

Nuorisoseuran kokouksessa.

Vielä virttä viinan töistä.

Maamiespäivillä Rautalammilla.

Pellervon päivillä Helsingissä.

Valtiopäiväin avaamisesta.

Keisari Aleksanterin kuolinpäivästä.

Kiistelystä kielen päältä valtiopäivillä.

Suomenkielen asia ritari- ja aatelisäädyssä valtiopäivillä.

Hiljaiset Valtiopäivät.

Nuorisollen neuvoksi välttämähän väkijuomat.

Entisistä ja nykyisistä ajoista.

Rautatie-kokouksessa Pieksämäellä.

Muistelmia Iisalmen näyttelyssä käynnistä.

Teaterihuoneella juhlassa kylvettäjäin hyväksi Kuopiossa.

Kirurgisessa sairaalassa olostani Helsingissä.

Muistelmia vuosisadan vaihteessa.

RUNOILIJAN ALKULAUSE.

Tähän runokokoelmaani on valittu vanhempana tehtyjä runojani, mitähän milloinkin on sattunut syntymään. Kun minua on vaadittu niitä lausumaan useissa tilaisuuksissa, joita en edeltäpäin osannut ollenkaan ajatella, ja kun olin herkkä rupeemaan, olivat ne sitten kiireellä kyhättävät. Nuorempana tehdyt runoni eivät tulleet talteen pannuiksi, sanomalehdissäkin niitä aina oli, ja niin jäi niitä koko joukko hukkateille ja ijäti unholaan. Ensimäisiä runojani aloin tekemään noin 28 vuotiaana, vaan ne olivat enemmän leikkisiä ja rakkauden lauluja. Kun nyt olen jo elänyt elämäni ehtopuoleen, niin rupesin näitä teoksiani, mitä niistä vielä oli saatavissa, kokoomaan kirjaan. Päämääränä olen aina koettanut pitää runoudessani sitä henkeä, että niissä olisi nuorelle kansalle oppimista, erittäinkin mitä raittiusasiaan tulee, ja että nuoret aina valitsisivat tovereja ja karttaisivat pahoja seuroja, joihin nuori, kasvava kansa on herkkä rupeamaan. Jos siis näissä runoissani on jotakin opettavaista, olkoon se ihmiselämän ja kaiken siihen kuuluvan hyvän ohjeena. Missä taas ei mitään hyvää ole, jääköön se unholaan.

JOHDANTO.

Kirjoittanut Kaarle Krohn.

Rautalampi on kieltämättä ihanan luontonsa puolesta merkillisimpiä seutuja Keski-Suomessa. Mutta se on merkillinen toisessakin suhteessa: keskuksena sille talonpoikaisrunoudelle, jolla 1800 luvun alkupuolella oli kukoistusaikansa. Rautalammilla eli tämän runouden kuuluisin edustaja Paavo Korhonen. Kustavi Grotenfeltin julkaisussa Kahdeksantoista runoniekkaa on näytteitä viiden Rautalampilaisen runoista. Viimeisenä ja kaikista nuorimpana siinä esiintyy Albert Kukkonen, joka vielä elää Rautalammilla Hinkkalan talon isäntänä ja jonka myöhempiä runoja tarjona oleva kokoelma sisältää.

Konneveden rannalla Kivisalmen eteläpuolella kauniin lahden pohjukassa on Hinkkalan talo, jossa Albert Kukkonen syntyi 14 p. helmik. 1835. Hänen isänsä Gabriel Eerikinpoika Kukkonen (k. 1873) oli Vihtori Lounasmaan kuvauksen mukaan, joka vuonna 1863 kolmen muun ylioppilaan kera asui Hinkkalassa hyvää suomenkieltä oppiakseen, arvokas, älykäs ja kirjallisuutta harrastava mies. Ylioppilaat olivat pahemmassa kuin pulassa isännän kanssa keskustellessaan, sillä hän muisti kaikki, mitä oli lukenut, ja valtiollisista sekä yhteiskunnallisista asioista oli hänellä selvemmät ja kypsyneemmät mielipiteet kuin heillä. —Ajatuksensa hän lausui — selvästi, sujuvasti ja pontevasti. Olisi valittu tuomiokunnan edustajaksi valtiopäiville, mutta kieltäytyi heikon terveytensä vuoksi.

Äiti Helena Gustaava, omaa sukua Närhi (k. 1851) mainitaan Lounasmaan muistelmissa hyväntahtoiseksi emännäksi, joka ylioppilaita kohteli kuin omia poikiaan.

Hinkkalan asukkaita on myös Julius Krohn, joka viittä vuotta aikaisemmin V. Öhbergin kera oli asettunut Rautalammille samassa tarkoituksessa, kirjeessä vanhemmilleen (20/9 1858) kuvaillut. »Ensin läksimme Hinkkalaan, missä Sanmark ja muut (neljä viipurilaista ylioppilasta) olivat kesää viettäneet. Ihmisiä tapasimme siellä sellaisia, ettei parempia voi itselleen toivoa: kohtelijaita, ystävällisiä ja teeskentelemättömiä. Kaikki talossa oli hollantilaiseen tapaan puhdasta ja huolellisesti järjestettyä. Isäntä puhui mieltymyksellä hänen luonaan asuneista rakkaista herroistaan.» — Myöhemmässä kirjeessään toisen talon isäntää kiittäessään hän lisää: »vaan Hinkkalan vanhuksen veroinen hän ei ole likimainkaan.»

Yhdenikäisen Albert Kukkosen oli Julius Krohn saanut hyväksi ystäväkseen, jonka kanssa käsitysten kävi vierailuilla. Erityisenä ystävänään hänet mainitsee myös Lounasmaa. »Hän jo silloinkin runoja sepitteli ja joutoaikoina uutterasti luki kirjoja ja sanomalehtiä, isällä kun oli jotenkin runsasvarainen kirjasto ja taloon tuli Suometar sekä ainakin kolme muuta sanomalehteä. Yhdessä me haaveilimme suomalaisuuden edistyksestä ja kansamme tulevaisuudesta.»

Sitä vaikutusta, joka ylioppilaista jäi nuoren Albert Kukkosen mieleen, on hän kuvannut runossa »Nuorille oppilaisille, jotka v. 1858 Hinkkalassa kortteeria pitivät», joka usean aikaisemman runon kera on säilynyt Julius Krohnin kokoelmissa. — Heitä, jotka eivät ole menneet herrain huoneisiin, isoisiin ystäviin, hän on oppinut tuntemaan:

Siinä seurassa samassa,

Kun on kulettu yhessä,

Talonpoikien tavalla

Aina puheita puhuttu.

— — —

Vaan olen tuntenut tukulta,

Ett' on aina alhaisuutta,

Eikä yhtään ylpeyttä

Teissä, aivan oppilaiset.

Minä kiitän mielelläni

Alhaisuuttani alati,

Kun olen nähnyt nöyryytenne.

Alhaisuus on arvon juuri,

Joka säädyssä sopiva;

Vaan ylpeys on yksi niistä

Vihattavista vioista,

Joka Aatamin alensi

Alas onnen kukkulalta.

Ylioppilaitten vaikutus näkyy myös hänen runollisen harrastuksensa heräämisessä. Se on Rautalammin talonpoikaisrunouden jatkoa, mutta ulkopuolelle sen piirin kehittynyttä. Sen kehittäjinä ovat olleet toiselta puolen uudempi kirjallinen sivistys toiselta puolen vanhempi kansanruno, joka uudemman sivistyksen edustajain välityksellä kirjallista tietä tuli tunnetuksi ja ymmärretyksi.

Albert Kukkonen on aikoinaan kirjoittanut »Runon teosta» sepitelmän, joka selvästi kuvaa hänen kirjallisia vaikutelmiaan.

Rupeaisinpa runollen,

Läksisinpä laulutyöllen,

Kuin ois oppia otsassa,

Tuntoa tuolla tukan alla

Eli taitoa takana;

Vaan olen aivan oppimaton

Kirjoitusta koittamahan,

Paperille piirtämähän.

— — —

Kuin ois kaunis Kalevala,

Kantelettaret kädessä,

Niissä oppia olisi,

Oivallista ojennusta,

Kaikki kaunista tekoa,

Niissä on runot rustattuna,

Niissä laulut laitettuna,

Sananlaskutkin saneltu,

Kaikki laatunsa mukaiset,

Joka sorttihin sopivat:

llolaulut, surulaulut,

Miesten laulut, naisten laulut,

Vaimojen valituslaulut,

Laulut lapsille hyville,

Laulut päiville pahoille,

Neitosille naitaville,

Kosioillen katsottuna.

Vielä on vanhan Väinämöisen

Loihturunot runsahasti

Kalevalahan koottu,

Joissa on oppi oivallinen,

Kaikki taito tarpeellinen,

Suomen kielellen sopiva

Suomalaisten suosioksi.

— — —

Kiitän vielä viimeseksi

Niiden herrojen hyvyyttä,

Jotka ylös ottelevat,

Vanhat laulut laittelevat,

Kelpo kirjaksi kyhäävät.

Olkoon kiitos kirjoitettu,

Sanottu Savon ukolta,

Teillen taitavat tekiät,

Hyvät herrat Helsingissä,

Että ootten etsinynnä

Suomesta suloiset laulut.

Niinpä saatamme sanoa

Maamme puolelta puhua:

Ei ne herrat helpommasti

Maata, ruualle rupia,

Jotka kaikki kiertelevät,

Laajaa maata matkustavat,

Suomen sukua hakevat.

Suomella on vähän sukua,

Aivan vähä aatelia,

Vielä on Virossa vähäsen,

Venäjällä veikkosia.

Runossaan »Työn arvosta», joka samoinkuin runo »Entisistä Rautalammin runoniekoista» on painettuna kokoelmaan Kahdeksantoista runoniekkaa, Albert Kukkonen kuitenkin lausuu, että on »kyntömiehellä kynänä aurankurki kämmenpäässä». Jos uutteralla maanviljelijällä lisäksi on yhteishyvän harrastuksia ja kunnallisia luottamustoimia, jää runoileminen syrjään, kun hän on paraissa työvoimissaan. Vasta vanhemmalla iällä pääsevät runolliset taipumukset jälleen oikeuksiinsa. Sillä välin on kasvanut nuori polvi, joka kansakoulussa on oppinut panemaan arvoa vanhaan runouteen ja alkaa vaatia sen viimeistä edustajaa virittämään kanneltansa juhlatilaisuuksissa. Ulkopuolellakin omaa pitäjää tulee laulajavanhus tunnetuksi. Pohjois-Hämeen kansanopiston alkajaisissa, Kylpyvieraitten iltamassa Kuopion teatteritalolla ja Pellervon päivillä Helsingissä hänen on esiintyminen juhlarunoilijana. Loistokohtana kuitenkin pysyvät yliopistollisten lomakurssien lopettajaiset 20 p. elok. 1898. Tästä juhlasta kertoo Uusi Suometar: »Mutta kun iäkäs rautalampilainen talonisäntä Albert Kukkonen astui puhujalavalle ja lausui sepittämänsä runon Vanhan miehen miettehiä lomakurssien lopussa, niin sitten se vasta ilo nousi. Hyvä-huudoista ja käsientaputuksista ei tahtonut loppua tulla. Nuoret neitoset riistivät ruusukimput rinnoiltaan ja kiinnittivät ne ukon takin rintapieliin. Sitten miehet istuttivat äijän tuolille ja riemukulussa kantoivat häntä ympäri salia toisten laulaessa »Arvon mekin ansaitsemme Suomenmaassa suuressa». Päivälehti lausuu tapahtumasta: »Illan innostus kohosi korkeimmilleen, kuin runoilija-vanhus lausui sepittämänsä runon. Palokunnan sali täyttyi myrskyisistä käsientaputuksista ja hyvä-huudoista. Eläköön huudettua riensi muutamia naisia ja miehiä runoilijavanhuksen luo. Pian istui ukko ylhäällä, ja Arvon mekin ansaitsemme sävelten kaikuessa kannettiin häntä ympäri salia.»

Kenties Albert Kukkonen ei vielä jääkään viimeiseksi runoniekaksi Rautalammilla, vaan on hänen esimerkkinsä herättävä harrastusta vanhan runomitan käyttämiseen nousevassa nuorisossa. Hänen täyttäessään 70 vuotta (14/2 1905) lausui hänen serkunpoikansa Eero Varis seuraavan hänen kunniakseen sepittämänsä runon.

EERO VARIS ALBERT KUKKOSELLE

Saanko minäkin sanoa,

Poika parraton puhua,

Isännällen ijällisellen,

Hopeahapsellen hyvällen.

Tämän päivän päähän päässyt,

Vuosikaudet vieritellyt,

Täysikymmenten luvussa

Seitsemännen saavuttanna.

Siis on aikaa jo eletty

Albertilla aikalailla,

Tie on pitkä tallustettu,

Polku kaitainen kulettu,

Elon askeleet otettu.

Kuitenkin on kunnialla

Tämä Kukko kulkenunna

Elon teillä ahtahilla.

Ei oo viina vietellynnä,

Eikä polkenna puteli

Miehen mainetta, nimeä.

Ei oo uni uuvuttanna

Virumahan vuotehella,

Lojumahan laiskan lailla.

Ain' oli eellä ensimäissä

Töissä, toimessa todella,

Neuvomassa nuorempia

Työtä vääntämään väellä,

Hiki päässä heilumahan.

Vielä ehti ensimäisnä

Kuntalaisena kävellä,

Kokoukset koplotella,

Joiss' oli aina johtajana,

Puhujana puolestamme.

Vielä virret viimeiseksi

Laittoi aina laulettavat.

Siis nyt suonetten sanoa,

Ilmituoda mun iloni

Kaiken nuorison nimessä,

Kunniani, kiitokseni

Niistä neuvoista jaloista,

Opin oivan antamasta,

Jonka näissä nähdä saapi

Kävellessä katsomassa

Tämän talon tanhuvia;

Niissä ahkeruus näkyypi,

Työ ja toimi tunnetahan

Nuorten neuvoksi jaloksi,

Kansan kasvavan varaksi.

RUNOILIJA PENTTI LYYTISEN PATSASTA PALJASTAISSA 29 p. heinäk. 1900.

Mistä saisin nyt sanoja,

Lausehia luontevia,

Kun on alkaissa asian

Ajatukset ahtahimmat,

Kun on kielet kankeiksi

Käyneet Väinön kantelessa

Nykyajan asujillen,

Laulun mahti laulajillen

Rautalammin rantasilla.

Toista oli aika ennen,

Kun me katsomme jälellen

Kulunutta aikakautta,

Vuosisadan alkupuolta:

Ei ollut lamassa laulut,

Virret veisaten vähennä,

Ruostununna runon mahti,

Kun ne ukkoset elivät

Rautalammin rantamailla.

Niit' oli nuottue nimeltä,

Kokemass' oli kolme miestä:

Ensin kuulu Korhosemme,

Suurin laulaja Savossa,

Sitten pillit pienen Pentin,

Toimen miehen Toholahden

Kaikuivat joka kylässä;

Vielä virret Ihalaisen,

Jussin juttuja monia

Ompi mielessä monella,

Varsinkin on vanhemmilla.

Ei silloin sivuhun jäänyt,

Mit oli maassa merkillistä,

Se lauluksi laitettuna,

Runopukuhun puettu.

Siis pitäisi Suomen kansan

Muistaa maamme laulajoita,

Antaa näillen suuri arvo

Edesmenneillen monillen,

Runoilijoillen runsahillen.

Se on lahja Luojan lahja,

Se on lahja synnynnäinen;

Niit' ei synny joka päivä,

Ei vielä monta vuodessakaan.

Niinpä ovat nämä hetket

Sitä varten valmistettu,

Pienen Pentin penkereellen

Panna tässä patsas ylös,

Laulajallen muistomerkki

Hautakummun kunniaksi

Sillen maallen siunatullen,

Missä kaikki matkamiehet

Vaivoistamme väsyneenä

Saamme laskea levollen.

Vielä virkkaisin enemmän,

Lausuisinpa laulajoista,

Vaan kun puuttunen puhetta,

Laviampaa lausumista.

Kun ois miehellä minulla

Koppa Paavo Korhoselta,

Täysi tietäjän sanoja,

Eli Pentiltä puheita,

Lyytiseltä lyijypännä,

Ihalaisen innostusta,

Kyllä sitten kuulisitten,

Sanomist' ois sangen paljon.

Vaan on miehet menneet meiltä,

Tulleet turpehen omaksi;

He vaan jättivät jälellen

Perinnöksi poikasillen

Laulut suuret lapsillensa.

Siispä suosi vielä nytkin

Rautalammin rantalainen,

Kansa nuori kasvavainen,

Älä heitä hylkyteillen

Kuihtumahan runokukkaa,

Vaan sä koeta kostutella,

Tainta vielä virkistellä,

Että se eläisi henki,

Mik' oli miesten muinoisien

Eikä jäis mahti maanrakohon,

Vaikka mahtajat menevät.

Niinpä tämän laulajakin

Ompi ollut oppipoika

Pitäjässä runomiesten;

Kun on seutu synnyttännä

Niinkin monta merkillistä,

Laadullista laulajata,

Joitten muistollen mukailin,

Runorivit kirjoittelin

Patsasta nyt paljastaissa,

Itsekki ijän lopussa,

Kohta haudan partahalla.

Ehkä kohta katkeaapi

Senkin kieli kanteleesta.

Kuitenkin tään kirjottelin,

Runomuotohon mukailin,

Kun vielä vaativat minua

Lausumahan lausuntoni

Patsasta nyt paljastaissa.

NYKYINEN AIKA.

Vasta vanhalla ijällä,

Kuudenkymmenen kohalla

Tuli mielehen minulle

Arvollinen aikakausi:

Kuink' on Suomi suurin mennyt,

Edistynyt entisestä

Aikamiehen askelilla,

Koetettu on korjaella

Kansan kaikkia tapoja;

Opetusta, sivistystä

Aika on kyllin kylvänynnä

Kerroksihin kaiken kansan.

Niinpä onkin nykyaika

Edistyksen aikakausi,

Paljon entistä parempi,

Kun on koulut kaikenlaiset,

Joka sorttihin sopivat;

Joiss' on oppia otella

Köyhimmänkin kansan lapsen,

Kun on opin ottajata.

Toista oli aika ennen,

Niinä aikoina asiat,

Kun ma lassa lauleskelin,

Nuorten leikit leikittelin.

Siin' oli koko koulupenkki,

Mitä isä iitä neuvoi,

Mitä äitimme opetti,

Ollen oppimattomia.

Ei ne ennen koulut olleet

Kotiseudun saapuvilla,

Kuin on aikoina nykyisnä;

Ennen koulut kaupungeissa

Ruotsin kahleissa kovissa,

Jotk' oli eellä estehenä

Talonpojan poikasillen.

Viel' oli varoinkin vähyydet

Eellä aina estehenä,

Ettei käynyt köyhempien

Olla oppihuonehissa

Opetusta ottamassa.

Ja niin jäin minäkin miesi,

Vaikk' oli haluni hereillä,

Opista osattomaksi,

Kokematta kouluteitä.

KANSANJUHLASSA RAUTALAMMILLA 24 p. heinäk. 1891.

Juhlan julkisen iloksi,

Päivän kuulun kunniaksi

Sanoisin pari sanaani;

Jos ois jäänynnä jälellen

Joku muutama murunen

Vielä Wäinön kanteleesta.

Jos tästä jotakin oisi

Täksi hetkeksi huvia

Kansanjuhlan viettäjillen;

Koska oomme ensikerran

Kukin lähtennä kotoa

Pitämähän pikku juhlaa

Rautalammin rantamailla,

Saviniemellä samalla.

Vaikk' ei joutaisi kotoa,

Kun ompi kesäinen kiire,

Poutakin mitä parahin,

Heinäaika herttaisempi,

Lämmin läikky taivahasta,

Aurinko varista valju.

Vaan ei auta aina olla

Yksitoikkosen tokelon,

Ettei vähäsen välihin

Hanki hiukkasen huvia

Taitavinkin talonmiesi

Sekä myös vakaiset vaimot,

Kansa nuori kasvavainen,

Koska meillä ensikerran

Ompi juhla omituinen,

Kansallinen kaikin puolin,

Niinkuin sillä on nimikin.

Vaan on juhlalla jalompi

Tarkoituskin, tärkeämpi,

Ettei varsin huvin vuoksi

Kesän kiirettä hukata,

Herttaista heinäntekoa

Maamme miehet milloinkana.

Vaan on aina asialla

Monta muutakin mukana

Tarkoitusta tehtävänä.

Niinp' on mieli meillä kanssa

Näillä seuran näytelmillä

Saada vähänkin varoja,

Pikkusenkin pennilöitä,

Että saataisiin Savohon

Omituinen oppipaikka

Kansan kasvavan opiksi,

Savon kansan suosituksi.

Sanon vieläkin sanasen

Kansan puolesta puhelen,

Koska niinkuin kylvömiehet

Oomme opiston aluksi,

Nuoret niinkuin niittomiehet

Siitä lyhdettä sitovat.

Kyllä toivois kyntömiehet

Varsin vaivansa näöstä

Hedelmiä herttaisia.

Niinkuin soisin siemenetkin

Pidettävän puhtahana,

Samoin soisin suotavaksi

Kansanopiston olevan,

Ettei sitä rikkaruohot,

Uuden ajan uudet henget,

Opin tuulet turmeleisi;

Vaan ois vaka vanha pohja,

Jonk' ei vaivu vuoliaiset,

Eikä arkut alta murru

Kovissakaan koittehissa.

Näitä toivoisin todella

Kaikkein korkeimman kädestä

Alkavallen aikeellemme.

KANSANOPISTOLLA ÄÄNEKOSKELLA LUKUVUOTTA ALKAISSA 3 p. marrask. 1899.

Kun ma satuin kulkemahan

Ajan pitkäisen perästä

Äänekosken äyrähiä

Matkustaissa matkojani,

Heti äkkiä älysin,

Kuink' on koreeksi kohonna,

Kaikki paikat kaunistettu,

Kohta niinkuin kaupungiksi.

Onpa myöskin oivallinen

Rakennuskin rakennettu,

Kaivattu Kansanopisto,

Kosken rannallen rakettu.

Sepä miellytti minua,

Että käydä katsomassa

Uutta laitosta laveeta,

Koulua joka kohalta.

Vielä otti opettaja

Varsin vastahan ilolla.

Pian tultihin tutuksi,

Oudot yhtyi ystäväksi.

Vielä vaati hän minua

Etten kiiruhda kotia;

Koska kohta lukuvuosi

Alkaapi taas askeleensa,

Pidetään taas pikku juhla

lloksemme iltapuolla.

Tämä miellytti minua

Jäädä juhlaa kuulemahan,

Opintyötä alkavata.

Vielä vaati hän minua

Että rupeisin runollen,

Lausumahan lauseheni

Juhlan julkisen pidosta.

Tuosta tuumahan rupesin,

Kiirehesti kirjoittelin,

Runosanoiksi sanelin,

Mitä tuli mieleheni,

Kuinka minun mielestäni

On tää armias asia,

Ett' on saatu Suomellemme

Oivalliset oppikoulut,

Kaivatut Kansanopistot

Keski-Suomen salomaillen,

Jossa vielä vanhempana,

Aivan aikamiehenäkin

Saavat oppia otella,

Järjen jousta jännitellä

Opinteillä ollessansa.

Onpa syytä onnitella

Nykyajan nuorisota,

Kasvavata kansan lasta,

Kuinka sill' on oppikoulut

Tarjona joka tilassa

Halvimmankin kansan lapsen;

Kun vaan halu on hereillä

Nuorisossa nousevassa,

Kansassamme kasvavassa.

Toista oli aika ennen,

Kun ma lassa lauleskelin,

Koulut kaikki kaupungeissa

Ruotsin kahleissa kovissa;

Ei ne ollut ensinkänä

Kansan lasten käytettävät,

Niinkuin se nykyinen aika

Ompi opin aikakausi;

Ovat siitä osalliset

Kaikki kansan syvät rivit.

Siispä suosi hyväksesi

Opin teillä ollessasi,

Suomen poika, Suomen tytär,

Ota oppi otsahasi,

Kuin on tarjona tavara;

Siit' oot kunnon kansalainen,

Missä miestä tarvitahan,

Oppineena oiva miesi.

Sitten kasvavi sinusta

Kunnon isä, kunnon äiti,

Nuoren kansan kasvattaja;

Siit' on isällen iloa,

Suomi-äidillen suloa,

Lahja suuri lapsistansa,

Ompi heillä opistansa.

VANHAN MIEHEN MIETTEHIÄ LOMAKURSSIEN LOPUSSA

Helsingissä 20 p. elok. 1898.

Ennenkuin me erkanemme

Tästä kuulusta kylästä,

Herttaisesta Helsingistä,

Oisi mielessä minulla

Lause muuan lausuttava.

Jos vaan oikein osaisin

Kertoella kaikin puolin

Tästä seurasta somasta,

Kun on tänne suuri joukko

Tullut Pohjolan periltä,

Savon mailta mairehilta,

Kaikin paikoin Karjalasta,

Suomemme syviltä mailta

Lukematta likiseudut.

Hauska on olomme ollut

Lomakurssin kuulijana.

Kaikk' on seurahan sopinut,

Vieronut ei viereltänsä

Ylempi alempoansa;

Tuli veljet vierahista,

Tutut tuntemattomista.

Kukin muisti mielessänsä,

Että ollahan emosta,

Saman Suomen synnyttämät,

Saman kantamat kanaset,

Vaikka häävyimme hajallen

Yli suuren Suomen saaren.

Olis kyllin kiittämistä

Vielä meillä vierahilla,

Kehumista kielestäkin;

Koska sorja Suomen kieli

Kelpas aina keskustella

Kaikkein kuulijain seassa,

Enkä kuullut ensinkänä

Viskattavan venskan päätä,

Rupatusta ruotsalaista

Tässä seurassa somassa.

Suomen kieltä suosi kaikki

Sekä miehet että naiset,

Rouvat, viinit ryökkynätkin.

Toista kuuleepi kadulla

Herraisessa Helsingissä.

Jos vaan jotakin kysäiset,

Heti venska viskatahan

Ensimäiseksi etehen,

Että luulisi lopulta

Muillen maillen matkanneensa.

Olis paljonkin puhetta

Kyllä Helsingin kylästä,

Mitä on saanut silmä nähdä,

Korva kuulla opetusta

Luennoista, laulannoista,

Järjen aavalta alalta.

Täällä tiede, täällä taide,

Täällä taiteitten tavarat

Nähtävänä näyttelyissä,

Joist' on paljon oppimista,

Katsomista kaikenmoista;

Vielä eillehen enemmän

Sydänmaassa syntyneillen;

Joiden johteitten avulla

Kukin kunnon kansalainen

Saapi mieltänsä mitellä,

Järjen jousta jännitellä

Sekä korkeimman kotona

Että majassa matalan.

Vielä kiitän viimeiseksi

Teitä herroja hyviä

Luennoista luontevista,

Jotk' on meitä miellyttännä

Oppilaana ollessamme

Kahden viikon koulussamme.

Entäs se soria soitto,

Laulut Suomesta suloiset,

Jotka on joka tilassa

Kaikununna korvissamme.

Nepä vielä vanhaltakin

Liikutti lamaisen rinnan,

Mielen muuttivat medeksi,

Että rupesin runollen.

Kuinka sykkivi sydämet

Kansan nuoren kukkivaisen,

Itse kukin arvatkaatte,

Jot' en kertoa kykene.

Ja ei ole minulla muuta,

Hyvät herrat, kanssaveljet,

Parempata palkkiota

Luennoista luontevista,

Töistä, toimista jaloista,

Kuin tää puhe puuttuvainen.

Runo-muotohon mukailtu,

Yksinkertainen yritys.

NUORISOSEURAN KOKOUKSESSA 8 p. huhtik. 1901.

Mitäs nyt sanoiksi saisin

Tällä hetkellä huviksi

Nuorisollen nousevallen,

Kansallemme kasvavallen,

Lapsillemme laulun-aine,

Josta oppia olisi,

Elämällen esimerkki.

Vaan ei vanhalla minulla,

Lapseksi jo lauhtuneella,

Ole ehkä opettamista,

Kun en koulusta kokeita,

Opinteiltä ollenkana

Ole saanut osakseni;

Kun on koulu kokemuksen,

Sen oon läksyt läpikäynyt,

Esimerkit näistä nähnyt:

Mikä hedelmä hyvällä,

Minkä palkan paha saapi.

Niinpä nuori nousevainen

Kukoistava nuori kukka,

Isän ilo, äidin sulo,

Suomen lempi-lapsukainen,

Kun sä alat askeleesi,

Maalimassa matkustuksen,

Koeta ensin kaikin puolin

Kuuliainen, nöyrä olla,

Varsinkin sä vanhemmillen,

Olla isällen ilona,

Äidin sulo suosijana.

Kunnioita kumpaistakin,

Se on käsky Korkeimmalta,

Julistettu Jumalalta.

Vaan kun matkas maalimassa

Tulet täällä alkamahan,

Siinä tarkka tarvitahan,

Että vaarat vältetähän.

Maailma on iso koulu,

Alaltansa avarakin.

Sill' on teitä sinne tänne

Matkustaissa monet seurat;

Sill' on lakut laitettuna

Kaikin paikoin kulkijoillen.

Mikä viepi väärätiellen,

Mikä oikeella pysyypi,

Kunnon miessä kulkijana.

Vielä nuoria varoitan,

Kasvavata kansan lasta:

Että entistä enemmän

Pakenetten pahat seurat,

Jotka juuri nuorisoa

Tuhansia turmeleepi,

Viepi väärällen polullen,

Tiellen tuiki turmiollen;

Himot häjyt sytyttääpi,

Monenmoiset pahennukset,

Turmeleepi nuorten tavat.

Siispä seuroja valitse,

Ettei ehtisi jo tehdä

Teille tuiki turmiota.

Ota muistohon mukaasi

Varoitukset vanhan miehen.

Tekin nuoret nousevaiset,

Kansalaiset kaikkityyni,

Joillen jo nykyinen aika

Tarjoopi opin tavarat

Kaiken kansan kerroksihin,

Sitä suosi hyväksesi,

Suomen poika, Suomen tytär.

Sitten tuleepi sinusta

Kerran kunnon kansalainen,

Joka kestät koetukset

Vastuksissa vaikeissa,

Joita ehkä elämässä

Saapi kansamme kokea

Ehkä entistä enemmän.

Vielä viimeksi sanelen,

Ilokseni ilmoittelen,

Kuinka nyt nykyinen kansa

Kaikkityyni koulitahan,

Otetahan opinteillen,

Kaikkityyni tyttäremme

Ilman säädyn eroitusta.

Kodin koulu ensimäinen,

Se on hyvä koulukurssi,

Se on oppi oivallinen;

Hyvän äidin hyvät lahjat,

Joita jättää lapsillensa.

Siis on äitien sivistys

Kaikin puolin kiitettävä:

Äidit saatava siveiksi,

Tavoiltansa taitaviksi.

Ne on kansan kasvattajat,

Hyvän kodin kaunistajat,

Kotilieden lämmittäjät.

Jospa opit oivalliset

Kantais kaunihin hedelmän

Kansassamme kaikin paikoin

Nuorisossa nousevassa,

Sitten Suomen suuri äiti

Saisi ilolla ihailla

Ettei työ oo turhaan tehty,

Kasvatukset kansan lasten,

Ohjaukset opinteillen.

Näistä toivomme tulevan

Vielä kansan kasvavaisen,

Oppineemman, oivallisen,

Jok' on Suomella sulona,

Isänmaallensa ilona.

VIELÄ VIRTTÄ VIINAN TÖISTÄ.

Soisin seutuni hyväksi

Rautalammin raittihiksi,

Vielä kaiken Suomen kansan

Kunnialla kulkevaksi

Ohi viinan villitysten.

Tuollen turmallen pahallen

Juoppoudellen julkeallen

Pian loppu tehtäköhön

Turman päivä tuotakohon,

Ettei se enää enemmän

Kasvattaisi kansan lasta

Veisi väärällen polullen

Tiellen tuiki turmiollen.

Rakas nuori, nousevainen.

Kasvavainen kansan lapsi,

Kukoistava nuori kukka,

Heinä puhtonen, heleä,

Sua varsinkin varotan.

Kun sä alat aamupuolta

Elämääsi astuskella,

Katso kaikella mokomin,

Ettet koskaan eksy sinne,

Joss' on juomat juotavana,

Viinat valtoa pitävät.

Karta tätä kauhistusta,

Ettei pettäisi sinua,

Karta viinan kauppiasta,

Kuten pahinta petoa.

Jos sä tahdot tarkka olla,

Aivan oikein eleä,

Kunnon miessä kulkijana,

Elä viivy viinan luona,

Puhele putelin kanssa,

Se sun pääsi pyörryttääpi

Silmiäsi summentaapi.

Vaikk' on kirkas katsannolta,

Hyvin loistava lasissa,

Putelissa pulska juoma,

Vaan on myrkky mielessänsä,

Petos luonnossa peräti.

Se on monta kunnon miestä

Vienyt väärillen poluillen,

Teillen tuiki turmioillen,

Tuskan tuiman tutkijaksi.

Vaivojen valittajaksi.

Se on vaivoja syviä

Vielä tuonut vaimoillenkin,

Laittanut lapsi paroillen,

Kuin on miesi mieletönnä,

Humalassa hurjapäänä.

Kun hän kotia tuleepi,

Heti vaimonsa ajaapi

Ulos kohta kuutamellen,

Lapset kaikki karkoittaapi

Viluhun värisemähän

Itkemähän ilman alle.

Ota nuoriso opiksi

Varoitukset vanhan miehen,

Lähe raittiuden polullen,

Puhtahitten teillen taivu,

Siivoin seuroihin sijotu.

Pidä liittosi pyhänä,

Lupauksesi lujana,

Sanasi kuten sinetti,

Jot' ei ikinä rikota,

Eikä voida väärennellä.

Silloin rauha on kotona,

Rauha kyläsi kujilla,

Onni kaiken kansan mailla,

Onni rinnassa omassa.

Vielä vähän virteheni

Lausun toisesta tavasta,

Haastan tuosta joutavasta,

Mikä miehissä näkyypi,

Nykyajan ammatissa.

Kuinka piiput pistetähän,

Rinnoillensa riippumahan,

Paperossit paistumahan

Aivan hammasten välihin.

Mikä miesten mielen väänti,

Mikä turmeli totiset,

Kuin he jonni joutavata

Myrkkykasvia kaluvat,

Heinät pahat polttelevat,

Ratki rahansa hukaten

Sekä saaden sairautta.

Siis on sulla nuori miesi

Kohta tehtävä totinen

Elinaikainen parannus,

Ettet ilmoissa ikänä,

Kuuna kullan valkiana

Piipun polttohon yritä,

Tupakkia tunnustele.

Miks' eivät ota opiksi

Miehet naisilta tapoja,

Vaimoväeltä käytöksiä:

Ne ei vieri viinan luona,

Eikä pullollen puhele,

Horjuvina hihkuele

Keskellä kylän kujia.

Eik' oo noilla naitavilla

Piippua piettävänä

Hampahissa haikuinensa.

Miks' ei miesikin samaten

Saisi järkeä totella,

Hyljätä hylyt tapansa,

Jättää huonot huvitukset.

Tätä kaikillen kehotan

Suomen suurellen suvullen,

Kansalleni kallihillen,

Että hyvä hyvin oisi,

Pahan valta pakeneisi

Kansastamme kaikin puolin.

Siihen toivon siunausta

Yksin Luojalta hyvältä,

Armon kaiken antajalta,

Pahan voiman voittajalta.

MAAMIESPÄIVILLÄ RAUTALAMMILLA 12 p. lokak. 1903.

Koska taaskin koossa oomme

Näillä juhlilla jaloilla,

Päivillä pidettävillä;

Näähän ovat oikioita,

Jaloimpia juhliamme

Töistä, toimista monista,

Askarista, ammateista,

Meillen maanviljelijöille;

Joissa saanemme sanella,

Keskenämme keskustella

Mit' on mikin hyväks' nähnyt

Talonpojan tehtävissä,

Kokemuksen koulussansa

Ollessansa oppilaana.

Viel' on meillä viisarina

Näissä juhlajutteluissa

Oppineet opettamassa,

Akronoomit antamassa

Monenmoista neuvoansa

Luennoissa, lausunnoissa

Opin aavalta alalta;

Joka kautta keskustelun

Tulee toisen tiettäväksi,

Miten maamme saataisihin

Edistymään entisestä,

Työt ja tulot tuottaviksi,

Kannattaviks' kaikki toimet

Kaikin puolin kansassamme.

Tästä saattaisi sanoa

Meistä maanviljelijöistä,

Ettei liene enää meillä

Mitään uutta oppimista,

Ajatusten vaihtamista

Toisten töistä tehtävistä

Tässä halvassa virassa,

Kun on kauvan korjaeltu,

Ajan alusta alettu.

Vaan ei liene likimainkaan

Kaikki läksyt läpikäyty,

Opit vartehen otettu,

Miten maamme saataisihin

Enemmän elättäväksi,

Siksi sietävi asia

Keskenämme keskustella.

Ei elätä pännä meitä,

Jos ei aurasta apua;

Kuokka auran kumppalina

Meillä maanviljelijöillä.

Eihän maalima mahissa

Kauan pystyssä pysyisi,

Jos ei maata muokattaisi,

Kynnettäisi, kylvettäisi.

Maasta maalima elääpi,

Maasta makiat saapi,

Hapan kaikki hankitahan

Kansan kaiken tarpeheksi,

Eduksi tämän elämän,

Ravinnoksi ruumihillen.

Teillen vielä virkaveljet,

Sanon muutaman sanasen:

Siis sinä siveä vaari,

Taitava talon isäntä,

Elä suutu säätyhysi,

Elä virkaasi vihastu,

Vaikka vaivalla kovalla

Maasi mahtihin rakennat.

Tässä työssä tarvitahan

Aivan paljon ahkeruutta,

Vielä tarkkuutta tavassa

Kaikin puolin kaivatahan.

Siis on työllen, toimellemme

Aina arvo annettava,

Kun on tuiki tarpeellinen

Virka maata viljelevän.

Siitä voit kerskaten kehaista,

Kuten kerran Suomalainen

Sanoopi sanalla tuolla,

Etten vaihtas virkoani

Miehen kanssa kuuluisamman,

Joll' on kappa kamlotista,

Kallis kauhtana verasta.

Vielä virkan nuoremmille,

Kansallemme kasvavallen —

Kun olen kyllin kehunna

Esi-isäin elinkeinon;

Tään oon kautta kokemuksen

Itsekin opissa ollut,

Nämä läksyt läpikäynyt;

Aina aamusta varahin

Hikipäässä heilununna,

Ahkerana ammatissa,

Töissä toimissa monissa —

Sanan sanon nuoremmille:

Elkää etsikö etempää,

Maitten, merien takoa

Kuuluisia kultamaita;

Onhan viel' omassa maassa

Meillä armas Ameriikka.

Kyll' on täällä kyntämistä,

Kyntämistä, kuokkimista,

Paljon siemenen sijoa,

Ennenkuin on korvet kaikki

Meiltä kaadettu kumohon,

Kannot kaikki väännettynä,

Taiten tehty leipämaiksi;

Vielä niitty viimeiseksi,

Pellon äiti päälliseksi.

Siis on töitä, tehtäviä,

Oman maamme manterella,

Suomi-äidin synnyinmailla.

PELLERVON PÄIVILLÄ HELSINGISSÄ 31 p. tammik. 1900.

On taas ollut oiva juhla

Täällä Helsingin talossa,

Mik' on meitä miellyttännä

Maamme maanviljelijöitä —

Kuin on tänne tullut paljo,

Suuri joukko Suomestamme,

Saapunut satoa kuusi,

Päivillen pojan pätöisen,

Pellervoisen pellon poian.

Hauska olo ollaksemme

Tässä seurassa somassa,

Yhteistyössä, toiminnassa

Yhteisen hyvän etehen.

Se on oppi oivallinen,

Että uusia etuja

Ajateltaisiin alati

Kansan kasvavan etehen,

Tulevaisten tunnustella.

Niinpä päivät Pellervoisen

Ovat antaneet aluksi

Oppimista oivallista

Luennoista, lausunnoista

Yhteistyöhön, toimintahan

Kolmen päivän koulussamme.

Siis on päivät Pellervoisen

Kohta loppuhun kulunna.

Niinpä miehet muistakaamme

Pellervoisen päivätöitä;

Että viemme viemisiksi

Kukin täältä kotihimme

Tuliaisiks' tuttavillen;

Ehkäpä ottaapi orahan

Kantaa vielä kasvuakin,

Kun saa asian alullen

Itämähän ilman alle

Sulo Suomemme hyväksi.

Sanon muutaman sanasen

Vielä virkan vierahillen

Kyntäjillen, kylväjöillen,

Että teetten tehtävänne

Kuten poika Pellervoinen

Kylvöksensä kyyhätteli

Luojan sormien lomitse.

Käen kautta Kaikkivallan;

Sitten siunaus tuleepi

Suosiosta suuren Luojan.

Vielä lausun nyt lopuksi

Kiitokseksi kirjoittelen

Niillen herroillen hyvillen,

Jotk' on alkanna asian,

Yhteistyötä toimimahan,

Aatetta alottamahan,

Jost' on ollut kyllin meillä

Oivallista oppimista

Luennoista, lausunnoista

Kokeen aavalta alalta,

Mitä ompi mikin nähnyt

Kokemuksen koulussansa,

Jost' on paljonkin puhuttu

Kolmen päivän koulussamme,

Opin teillä ollessamme

Täällä tultu tietämähän.

VALTIOPÄIVÄIN AVAAMISESTA 15 p. syysk. 1863.

Iloinen on ilmoitella,

Josta aion kirjoitella,

Kuin on arvoinen asia

Sekä uusi aikakausi

Meitä kohti koittamassa.

Kuin jo saavat Suomen säädyt

Joka luokasta luetut,

Saavat kohta kokoontua

Niille juhlille jaloille,

Aivan suuriarvoisille,

Joit' on päätetty piteä

Kaupungissa kuuluisassa,

Herttaisessa Helsingissä.

Tämä toivottu sanoma

Ompi meillen arvollinen,

Joka suotiin Suomellemme,

Annettiin jo aika tietää,

Päivän määrä määrättynä.

Käsky saatu keisarilta,

Annettu Aleksanterilta.

Kyllä tästä Suomen kansan

Ompi aihetta aluksi

Arvoisallen asiallen

Ilon tunteilla tueta,

Kuin on kauvan odottanna

Suomi siltäkin sijalta,

Että saada edistyä,

Uutta laatia lakia,

Sovitella Suomen säädyt,

Mikä passaisi paraiten

Käytännössä kaikin puolin,

Koska aina ajan kulku

Uudistuksia anoopi,

Parannusta kaikin paikoin

Lainkin vanhan laitoksissa.

Jo on vuosia kulunna,

Jäänyt tuonne jälkipuoleen

Vuotta viisikymmenisen,

Jolloin säädyt sovitteli

Porvohossa päätöksiä,

Eikä oo sitä etua

Ajan pitkäisen perästä

Suomen kansallen suvaittu.

Nyt on aika arvollinen

Meitä kohti koittamassa,

Valtiot valmistumassa,

Joista toivomme tulevan

Monen kohdan korjausta,

Vahvistusta, virkistystä

Suloisellen Suomellemme.

Vielä toivoisin tulevan,

Että sinne sattuvaiset,

Valitut valtiomiehet

Oisi järjeltä jaloja,

Isänmaallen innokkaita;

Jotka puhuis puolestamme

Kaikki kansan kaipaukset

Pienimmästä suurimpahan,

Antain alhaisten asiat

Ylimäisten ymmärrellä.

Laittaa niillen lainkin säännöt,

Vanhat kaikki korjaella

Uutten muutosten mukahan.

Tästäkin jalosta työstä,

Kuin myöskin monista muista,

Mitä ennätti eläissään

Meillen tehdä toimellansa,

Olkoon kiitos korkeimmallen,

Meijän kuulu keisarillen

Suomen kansalta sanottu.

Vielä syyllä suuremmalla

Ompi meillä muisto rakas,

Kun hän piti tärkeänä

Tämän arvoisen asian,

Kun oli itse avaamassa,

Valtiot valmistamassa

Suomen säätyjen seassa

Ylhäisenä ystävänä,

Suomen suuriruhtinaana,

Keisarina korkiana.

Täst' ois kaiken Suomen kansan

Antaa kiitos korkeimmalle,

Ylhäisellen ystävälle

Tästäkin jalosta työstä

Suloisellen Suomellemme.

KEISARI ALEKSANTERIN KUOLINPÄIVÄSTÄ 13 p. maalisk. 1881.

Oisi mielessä minulla

Aine nytkin arvollinen,

Että ruveta runollen.

Jos vaan oikein osaisin,

Kertoella kaikin puolin

Aleksanterin armotöitä.

Vaikka jo asia vanha,

Vaan se uutena pysyypi

Miesten muistossa mukana,

Varsinkin se vanhempien;

Josta nyt nykyinen aika

Paljon puhetta pitääpi,

Kuin on Suomemme surussa,

Pahan mielen painon alla,

Että entistä enemmän

Muisteleepi muinaisia

Armo-isän armotöitä,

Aleksanterin aikakautta;

Jonka muisto ei murene

Suomen kansan suosiosta,

Vaan on ikimuistettava.

Vielä lasten lapsillakin!

Niinpä nytkin Suomen kansa

Pitää muistonsa pyhänä

Näinä huolen hetkinänsä,

Kun ne yhtyy yli Suomen,

Kantaa kauniit seppeleensä

Sillen patsaallen paraallen,

Jonka Suomi hällen nosti,

Ikimuiston ihmisillen.

Viel' on mulla muistossani

Armon-isän armotöitä,

Joita soi hän Suomellemme.

Tiesi tarkoin tarpehemme,

Katsoi kaikkien parasta;

Eikä ollut outo vieras,

Ehti käydä eläissänsä

Seitsemästi Suomessamme.

Siitä sitten rakkauskin

Kasvoi kahden puolisesti

Keisarin ja kansan kesken.

Enpä taida tarkallehen,

Enkä puolinkaan puhua,

Mitä meillen hyvää teki

Aleksanter aikanansa.

Hänpä itse valtiotkin

Ajan pitkäisen perästä

Avasi omalla suulla,

Vielä vahvasti vakuutti

Laitkin pyhänä piteä,

Kaikki kansan oikeudet.

Samoin saatti suomenkielen

Olemaan oikeustuvissa,

Virkakielenä viroissa.

Samoin koulut, samoin kirkot

Saivat uudet uudistukset,

Kansakoulut, kiertokoulut

Tuli kansallen tutuksi.

Alimmasta ylimpähän

Kääntyi kaiken kansan kasvot

Puoleen kuulun keisarimme.

Lähinnä liki Jumalan

Pysyy muisto muuttumatta.

Vielä toivon viimeiseksi,

Jos sen soisi suuri Luoja,

Antaisi armon Jumala

Lahjat laupiaat hänellen,

Keisarillen korkeallen,

Nikolaille haltijallen,

Että oisi sama mieli,

Sama armias ajatus

Jok' on ollut entisillä

Keisareilla kuuluisilla.

Että entiset pysyisi

Perustukset paikallansa,

Asetukset alallansa

Köyhän Suomen suosimana.

Eik' ole minulla muuta,

Parempata palkkiota,

Sidottua seppelettä

Panna muistopatsahallen

Jalon haltijan hyväksi,

Kuolinpäivän kunniaksi,

Kuin tää kehno kiitokseni,

Hyvin puuttuva puheeni.

KIISTELYSTÄ KIELEN PÄÄLTÄ VALTIOPÄIVILLÄ 1894.

Jo nyt soisi Suomen kansa

Kielikiistat loppuviksi.

Sitä toivoo Suomen kansa,

Että jo ajalla ennen

Oisi päästy päätöksissä

Vallallensa vanttuhista,

Ruotsin kahleista kovista,

Jota ruotsikot rumasti

Vielä nytkin viivyttävät.

Eivät soisi ensinkänä

Miestä miehestä tulevan,

Ottavan omin varoinsa

Aikamiehen askelia,

Saapuvan sillen sijallen,

Jossa Ruotsi rehevänä

Ijän kaiken istununna.

Paljon on jo Suomi päässyt,

Paljon viel' on pääsemättä

Kahlehistansa kovista;

Jos vaan vertaamme jälellen

Vuotta kuusikymmenisen,

Kuin oli vielä ruotsin valta

Ylimmillensä yletty,

Koulut kaikki kaupungeissa

Ruotsin rahkeissa kovissa;

Mistä sai nyt kansan lapset

Oppia nyt ollenkana?

Oli tuohon tyytyminen

Oman vanhemman opillen.

Kun oli vielä vanhempamme

Aivan oppimattomia;

Samoin suomeks' kirjallisuus

Sekin ol' varsin vähässä.

Samoin kaikki virkakirjat

Ne oli ruotsiksi rykätty

Eikä suomella omalla,

Talonpojan tuttavalla.

Vaan ei vieläkään viikingit,

Herrat ruotsikot rupeisi

Suomenkieltä suosimahan.

Aina vaan he väittelevät,

Kielikiistoja pitävät,

Niinkuin näissä valtioissa,

Sanomalehdissä samaten

Paraan mahtinsa panivat

Kiistellessä kielen päältä,

Että pitäis heillä olla

Ylivalta, ylivoima,

Olla päänä, päsmärinä.

Suomalaiset saavat olla —

Mitä pöydältä putovi,

Alta ottoa muruja.

Ihme on ikäni ollut,

Minun kumma mielestäni,

Mist' on jäänynnä jälellen

Ruotsinkielen ylivalta,

Vaikk' on väkensä vähäinen,

Kaikesta osa kaheksas.

Jo nyt soisin Suomelleni,

Että nousis nuori kansa,

Suomen poiat pontevasti,

Herrat niinkuin talonpoiat;

Oisi meillä yksi mieli,

Yksi mieli, yksi kieli,

Yhdet armaat ajatukset

Kerroksissa kaiken kansan.

Niin mä luulisin lopuksi

Kielikiistain katkeavan,

Vähenevän väittelyiden.

SUOMENKIELEN ASIA RITARI- JA AATELISSÄÄDYSSÄ VALTIOPÄIVILLÄ 1894.

Kuten sanovat sanomat,

Viikkolehdet viestit tuovat,

Mitä herrat Helsingissä,

Arvoaatelit sanovat

Suomenkielen suosiosta,

Kun ei kuulu heillen vielä

Suomi suosittu olevan,

Että kelpais keskustella

Suomalaisilla sanoilla

Aatelistenkin asiat.

Tuosta on hyvä todistus

Nähty näillä valtioilla,

Kuinka Yrjömme yritti,

Koetti Koskinen puhua

Ensikerran aatelissa,

Puhevuoroa piteä

Suomalaisilla sanoilla

Arvoisellen aatelillen.

Vaan siell' ei suomea suvaittu,

Kieltä kehnoo käytettävän.

Joka ensiksi esiintyi,

Von Poriini ponnisteli,

Kovin vastusti kovasti

Viimeiset viikinkivoimat.

Samoin muita muutamia

Suomen kielen sortajia

Yhdistyypi yhtä mieltä.

Sanoivat sanalla tuolla,

Ettei kelpaa keskustella

Suomen kieli kuultavaksi

Arvoaateli-suvullen.

En siltä sanoa saata,

Arvoaatelis-sukuiset,

Niinkuin miehet muutkin herrat,

Onhan niissä oikioita

Suomenkielen suosijoita,

Jotk' ei soisi sortumahan

Suomi-äidin suomenkielen,

Jonka ennen äiti neuvoi,

Oma vanhempi opetti

Lapsillensa laupiaasti.

Vielä teillen viikinki-herrat

Kansan puolesta puhelen:

Miksi teillä mieli musta,

Miksi, vaino ja kateus

Ompi oman kielen päältä,

Koska kerran ollaan kaikki

Yhden Suomen synnyttämät,

Yhden kantamat kanaset,

Vaikka häivyimme hajalle

Suomen saaren seutuville.

Miksi siis ei yksi mieli,

Yksi mieli, yksi kieli

Ylhäisillä, alhaisilla

Kaikuis kaiken kansan suusta;

Suomi suosittu olisi.

Sitten loppuis kielikiistat,

Kovat väitökset välistä,

Selviäisi seuraelämä,

Kateuskin kahden puolen

Ylhäisien, alhaisien;

Vielä voisi veljeskättä

Tarjotakin toisillensa

Sovinnon suloista kättä,

Joka rauhan rakentaapi.

HILJAISET VALTIOPÄIVÄT 1899.

Hiljallehen ensin hiihä,

Ettet väsyne välillen,

Maseneisi matkan päällen:

Sananlasku sangen vanha,

Valmistettu vanhemmilta,

Meiltä mielehen otettu.

Samaa saattavi sanoa

Vielä näistä valtioista,

Päivistä pidettävistä,

Hiljaisista hiihtäjistä;

Kuin ei kuulu kuulumia,

Sanele sanomalehdet

Miesten mietteistä mitänä.

Ain' on maalla arveluja,

Suomen suurilla saloilla,

Miten siellä miehet jaksaa

Tehtävänsä toimitella.

Onko miehet ollenkana

Täysin terveessä tilassa,

Vai lie tullut taudin aika,

Lentsutauti liikkehellä,

Joka maalla matkustaapi;

Tahtoopi se talvikaudet

Ukkosia uuvutella.

Vaan on arvelun alaista,

Puhe puusta katsojalla,

Tohtiskohan tuokin tulla

Suomen suurehen kylähän,

Herraisehen Helsinkihin,

Joss' on rohdotkin ramilla,

Vastamyrkyt valmihina

Taudin synnyt tappamahan.

Näitä kansa keskenänsä,

Näistä päivistä puhuvat,

Vähän leikkiä lisäksi.

Vaan sen arvaamme asian

Mekin maalla matkustajat,

Ett' on siellä edessänne

Arkaluontonen asia,

Joka säädyt seisottaapi,

Painaapi pahallen mielen,

Ajatukset ahtahallen,

Että puuttuupi puhetta,

Miettehissä meininkiä.

Mitä miehet tehtänehen,

Soveltuva sotalaki,

Jota suosis Suomen kansa

Sekä kelpais keisarillen —

Se on tointa tärkeätä.

Tästä jatkui pitkä juttu,

Vaikk' on ainoa asia

Vielä näillä valtioilla,

Että kesti keskustelut

Eikä päästy päätöksihin,

Kun oli aikoa kulunna

Vielä viisi kuukauttakin.

Vaan on vielä tietämätön,

Asiakin arvelussa,

Tokko päätökset pitääpi

Eli ei merkinne mitänä

Valtiopäiväpäätöksemme;

Jos ei perustus pitäne,

Suomen laki suojanamme.

Tääll' oli myöskin tutkittava

Manivesti mainittava

Heleässä helmikuussa;

Joka tuotti tutkintoa,

Aivan paljon arvelua,

Se on paljon seisottanna

Yhteistä asian tointa.

Kaikistapa kansa saapi

Seuraukset selvitellä.

Mitä kansa saa kokea —

Ettei tiedä tuulen päällä

Mitä sattuupi selällä.

NUORISOLLEN NEUVOKSI VÄLTTÄMÄHÄN VÄKIJUOMAT.

(Raittiusjuhlassa.)

Soisin Suomeni hyväksi,

Kaiken kansan raittihiksi,

Että kuuluis kaikin paikoin

Hyvä maine Suomenmaasta.

Ettei kuuluis kaikkialta

Kamaloita kertomia,

Saapi nähdä sanomissa

Miesimurhia monia

Siellä täällä tapahtunut

Suloisessa Suomessamme.

Tätä kaikkee katsellessa

Vesi silmähän vetääpi,

Kuin on kurjoa elämä,

Pahuutta jälellä paljon

Kaikin paikoin kansassamme.

Se on maallemme häpeä,

Rannoillemme raskas kuorma,

Että on elämä vioissa,

Rikoksissa riettahissa.

Mistä paisuupi pahennus,

Mistä syyt on saatavissa,

Kuss' on kurja turman lähde?

Se on vaka vanha herra,

Viina se vihattu vieras,

Kaikkein kauhujen tekijä,

Luojan töitten turmelija.

Vaikk' on tuomarin tuvassa

Monet sakot suorittanna,

Viel' on pantu putkahankin,

Vesileivällen vedetty,

Vaan ei tunne turmatöitään

Eikä pahojaan paranna.

Vaan ei tuollen turmiollen

Vie oo sulkua suvaittu

Lain kautta laitettua,

Tehty lukkoa lujoa,

Ettei pääsis pöydän päähän

Isäntänä istumahan.

Sit' oon ihmennyt ikäni,

Ajan kaiken kummastellut,

Kun niin kauan kansakunnat,

Esivallat voimalliset

Suosiipi sitä sukua,

Lipiätä myrkkylientä;

Ettei jo ajalla ennen

Maasta temmattu tulinen,

Viety pois vihainen konna

Kansan kaiken saatavista,

Kuin se turmeli tuhannet,

Sadat surman suuhun saattoi.

Suotta Suomen kaikki kunnat

Edusmiehensä evästit,

Valtioillen valmistelit

Sillä lauseella lujalla,

Että alkohooli herra,

Kansan kaiken turmelija

Äkin poies poljettaisiin

Aivan apteekin alallen,

Tipparohdoks' rohtoloihin.

Ei kaikunut kansan ääni,

Vaikuttanut valtioissa,

Suomen herroissa hyvissä,

Meidän arvo aatelissa,

Pohatoissa, porvareissa,

Jotka aivan ankarasti

Puolusti pahatekoa,

Väkijuomain valmistusta.

Niinpä lausunkin lujasti,

Sanon kansan kuultavaksi,

Suomen säädyillen sanelen:

Jos teill' ompi onni suotu

Vielä päästä valtioillen,

Isoisillen istuimillen,

Tehkää tuosta turmiosta,

Väkijuomain väijynnästä

Loppu kerran kaikkenansa,

Loppu liemestä häjystä,

Tuhansien turmiosta;

Se on kansalle kirous,

Vihanmalja tälle maalle,

Tuskan tuoja ja häpeän,

Koston kerran Korkealta.

ENTISISTÄ JA NYKYISISTÄ AJOISTA (1907).

Ruvennenko runoilullen

Tämän ajan asioista; —

Kuinka ajan kunkin kulku

Menojansa muutteleepi.

Samoin kaikki kansan toimet

Tapojansa toimittaapi

Aina kullakin ajalla;

Kuin on täällä kulkeminen,

Milloin myötä-, milloin vasta-

Tuulta täällä soudettava

Tämän maaliman merellä,

Ihmisillä ilman alla.

Kuitenkin on kulkijoilla,

Nykyajan asujoilla

Monenmoista muuttelua;

Joita nyt nykyinen aika

Tuopi etehen enemmän

Kaiken kansan keskentehen.

Kun on vielä vaaliajat,

Valtiollen valmistukset,

Edusmiesten evästykset.

Näistä ompi nähtävänä,

Näistä toimista tulokset,

Kuinka ompi Suomen kansa

Eri seuroiksi erinnä,

Pukeutunna puolueisiin,

Joita on jollain nimillä.

Siitäpä tulevi sitten,

Ett on kansasta kadonnut,

Sopu kaikki sortununna,

Veljeys manallen mennyt,

Mielet monimielisiksi;

Joista syntyy sanasota,

Kiistelyjä kiivahia.

Vaan mikä puolueista parahin

Ompi maata moittimassa,

Vielä vanhoja tapoja,

Se on suuret sosialistit,

Mokraatit monilukuiset;

Jotka kautta kokousten

Juttujansa jutteleepi;

Akitaattorien avulla.

Vaan on näissä joutavia

Monen puolueen puheissa.

Nää on aina alkusyynä

Että seuroja enemmän,

Puolueita kaikin paikoin.

Ompi sitten syntymässä.

Eri seuroiksi elämä

Turmiollen turmeltuupi;

Josta näky nähtävänä,

Edessämme esimerkit,

Miten on mielet muuttunehet,

Sopu kaikki sortununna

Kansan kaikissa tiloissa.

Paha on nähä näkevän,

Paha kuulla kuulevankin.

Toista oli aika ennen,

Viime vuosikymmeniset.

Eipä silloin elämässä

Ollut paljon puolueita;

Oli kaksi kaikestansa:

Olihan omat suomalaiset,

Vaarit vanhat ruotsalaiset.

Nyt on uudet urohomme

Ottanehet ohjelmaansa

Kutsut kuudella nimellä.

RAUTATIE-KOKOUKSESSA PIEKSÄMÄELLÄ 6 p. heinäk. 1898.

Kuin ma satuin saapuvillen,

Koska kokousta pitivät

Tehtävistä rautateistä,

Mikä paikka ois parahin

Poikkiradaks' Pohjanmaallen.

Oli myöskin oivanlailla

Tänne tullut ukkosia

Seurakunnast' seitsemästä.

Mitäs äijät äykäsivät,

Kun oli linjasta kysymys?

Mistä halus Haukivuori,

Vaatimus oli Virtasalmen,

Mistä paras Pieksämäen,

Haluaisi Hankasalmi,

Jutteleepi jäppiläiset.

Kysyttyä komitean,

Mikä paikka ois' parahin,

Kaikki vaarit vastajaapi:

»Kodin kautta kulku suorin,

Kynnys väärä on kylähän.»

Mik' oli tieto tilastoista,

Viemisistä muillen maillen,

Koottuna komiteallen?

Suuret summat Pieksämäki,

Harkinnut ol' Hankasalmi

Tuotavaksi tukkisummat

Lähes miljooniin menevät.

Entäs sitten sarvipäitä,

Tuhansia teurahia,

Vielä voita varsin paljon,

Jonka katsoi komitea

Liioitelluksi luvuksi

Yhden vuoden vaihtuessa.

Tämän tunsi tuhmempikin

Ettei ole ensinkänä

Tässä kohtuutta katsottu

Laskuja nyt laitettaissa.

Vielä paljonkin puhuivat,

Kovin paljon kiistelivät

Paikkakuntansa paraaksi

Keski-Suomen kuuluvissa,

Jok' ei tienne tarkemmasti,

Erittäinkin etäisimmät.

Luulis ehkä Eedeniksi,

Aatamin asuntomaiksi,

Paratiisiksi paraaksi.

Mitäs vielä viimeiseksi

Vaatimus on Rautalammin?

Onko siellä ollenkana

Kuten muilla muutamilla

Viljavasti viemisiä

Maalimankin markkinoillen,

Joista tuloa tulisi

Vähänkänä valtiollen.

Mutt ei miehet Rautalammin

Ole liikoja lukenna

Tilastoihin, tietoihinsa,

Kysymyksiin komitean;

Sitä vaan he vaatisivat

Että se entinen linja

Tarkoin tutkittu tulisi,

Saisi säädyn suostumusta,

Tulisi jo tehtäväksi

Suonenjoelta Suolahtehen.

Kyll' ois' vielä kehumista,

Kuten miehillä muillakin,

Vaan oomme liiaksi likiset

Kehumahan kuntiamme.

Vaan se kuuluis kauniimmalta,

Kuin se kuuluis toisten kautta

Kehuminen, kiittäminen.

Viel' ois sana sanottava

Seudustakin seutukunnan,

Kuinka tääll' on suuret kosket,

Vesiseudut verrattomat.

Jos ois jokin kulkukeino

Paikkakunnalla parempi,

Totta syntyis suurempia

Tehtahia tehtäväksi;

Kosket kovat, kuohuvaiset

Tulolähteeksi tulisi.

Vielä viimeksi sanelen

Kokouksesta komitean.

Kiitän herroja hyviä,

Palmeenillen sanon paljon,

Joka johti komitean.

Kaikk' oli käytös kansallista,

Seurassa sopiva sääntö;

Enkä kuullut ensinkänä

Herrain ruotsillen rupeevan,

Kuten tahtoo tapa olla;

Kaikki kävi keskustelut

Suomen suorilla sanoilla,

Talonpojan tuttavalla.

MUISTELMIA IISALMEN NÄYTTELYSSÄ KÄYNNISTÄ 1895.

Kesän kiireitten perästä

Juohtui mielehen minullen

Nähdä sitä näyttelyä

Maamme maanviljeliöiden;

Katsoa myös kaupunkia

Siell' Iisalmessa isossa.

Sitten läksin liikkehellen

Oman ruunan rattahilla.

Matka joutui, tie lyheni

Suonenjoellen sukkelasti,

Josta vilisti veturi

Kiirehesti Kuopiohon.

Siitä sitten sievä laiva,

Ilma ilkkuen veteli

Maaningalle mahtavasti;

Siit' lisalmehen isosti.

Siell' oli tehty siisti portti,

Vierahillen valmistettu

Aivan liki laituria;

Jost' oli kulku kaunistettu,

Köynnöksillä koristettu,

Liput pantu liehumahan.

Oli myöskin oivanlailla

Käsityötä kaikenmoista

Pantu paljon nähtäväksi.

Varsinkin ol' vaimonpuolten.

Näitä kaikkee katsellessa,

Kaupunkia kierrellessä

Kului päivä puolisellen,

Kello kolmenkin kohalle.

Sitten miehet murkinallen

Alkoivat nyt astuskella,

Käydä kestikievarihin;

Johon meinasin minäkin

Päästä kanssa puolisellen,

Herkkuloillen herraspöydän,

Koska oli ohjelmassa

Saada ruokoa rahalla

Ilman säädyn erotusta.

Vaan siinäpä sitä erehyin.

Kun mä astuin astimia

Mennäkseni murkinoillen,

Tuli miesi tuntematon

Perässäni porstuassa;

Sepä seisotti minua,

Sanovi sanalla tuolla:

» Mihin aiot miesi mennä,

Mikä asia sinulla?»

Siihen vastasin vahillen:

»Jos ma pääsen puolisellen,

Herkkuloillen herraspöydän».

Siihen vahti vastoapi:

»Ei täällä sinun sijoa

Tällä tunnilla tulisi.

Kaikk' on tilat tilattuna,

Sa'allen hengellen salia

Istuimia ilmoitettu,

Ettet pääse ensinkänä,

Kuin et oottane ovella,

Koska käypi kello neljä,

Siihen asti herrat syövät;

Sitte saat suuhusi sinäkin.»

Siihen vastasin vahillen,

Etten oota ollenkana,

Jälkiruuillen ruvenne;

Ei vielä tuhoa tule,

Hätäpäivä päällen käyne,

Kosk' on kontissa evästä,

Tämän tuiman tukkeheksi.

Sitten läksin mä samassa.

Enpä tällä ensinkänä

Kertoelmalla ketänä

Tahdo loukata lopuksi

Enkä vahtia vakaista.

Tottapahan minun tunsi

Talonpoika-tolvanaksi;

Vielä lie vaatteista varonut

Halvaksi sen haltijata.

Ei tästä tään enempi

Ole mulla mieli musta;

Vaikka rupesin runollen,

Kertoelin kumppanillen,

Mitä matkalla tapahtui,

Näkemiä näillä mailla.

Vielä kerron viimeiseksi

Näitten seutujen somuutta,

Luonnon kaiken kauneutta.

Ihmettelin itsekseni,

Kuink' on Luoja luomisessa

Toimittanut toiset seudut,

Silloin jo sileiksi tehnyt,

Kuin on kuu kokohon pantu,

Kuin on aurinko alettu,

Laskettuna maan perustus,

Ett' on muokata mukavat,

Viljellä on sangen sievät;

Ei oo kiven kiertämistä,

Louhikoitten lohkomista,

Niinkuin ompi niillä seuduin,

Mistä kertoja kotosin

Läänin suuren länsipuolta,

Rautalammin rantamailta.

TEATERIHUONEELLA JUHLASSA KYLVETTÄJÄIN HYVÄKSI KUOPIOSSA.

Ansainneeko aineheksi,

Ottaa puheeksi pakina,

Sanella saunaväestä,

Kyllin kylpyvierahista?

Vai lie aine aivan huono

Sanella runosanoiksi?

Vaan kuin sanoo sananlasku,

Että kaikki kelpajaakin

Laulajallen virren laadut;

Kun vaan saisi sattumahan

Sanan synnyt syitä myöten,

Luottehet lomia myöten.

Vesi on aivan arvollista

Ollut aikojen alusta.

Vettä kaikki kaipajaapi,

Koko Luojan luomakunta.

Vettä aivan arvosteli

Entiset esi-isätkin,

Koska sanoiksi sanovat

Kalevankin kansalaiset:

Ilma on emoja ensin,

Vesi vanhin veljeksiä.

Entäs nyt nykyinen aika,

Kuin on tarkat tutkimukset

Veden voimasta valittu,

Mitä auttais kylmä kylpy,

Mitä lämmin miellyttäisi,

Mitä savi, mitä suola,

Mitä höyry höydyttäisi —

Etten taida tarkemmasti

Nimittää niitä nimiä,

Mitä saapi saunavieras

Veden voimasta kokea

Kylpytiellä käydessänsä.

Kun on nyt tavaksi tullut,

Kylpykeino keksittynä,

Jota suosii suuret herrat,

Rouvat myöskin rohtonansa,

Viinit, hienot ryökkynätkin,

Ehkäpä ei pahaa tekisi

Höyrykylpy kyntäjällen,

Saada vähän virkistystä.

Mieli maistuisi mesillen,

Hunajallen höyrähtäisi;

Kuten tämän kertojankin,

Kun on ollut osallisna

Kylpijänä Kuopiossa.

Ehkä vaikutti vesikin,

Virkistänyt vanhan mieltä,

Kun hän kiireellä kyhäsi

Runon kehnon kylpijöillen,

Saunaväellen saneli.

KIRURGISESSA SAIRAALASSA OLOSTANI HELSINGISSÄ; 11 p. jouluk. 1898.

Mieleni minun tekeepi,

Ajuni ajatteleepi

Sanoa muuan sananen

Sängyn päältä seljältäni;

Vaan sen arvaa jo alussa

Ettei sairaasta sepästä

Takojata tai'a tulla,

Kun on aju ahtahalla,

Hermot heikossa tilassa;

Ei ne liiku liukkahasti,

Sanele runo-sanoja,

Kun ei mieli mesillen maistu,

Hunajallen höyrähtele.

Onpa käsikin olasta

Kovin käynyt kankiaksi,

Kaiketikin kalvosesta,

Ettei taho tuosta tulla

Miehen mietteistä mitänä.

Luonto kuitenkin lupaapi

Tapa vanha vietteleepi

Että pikkusen pitäisi

Kihnutella kirjoitusta

Mitä mielessä makaapi.

Mitäs virkan vuotehilta,

Sairasvuoteelta sanelen,

Onko lysti olo siinä,

Mieli mukava levätä.

Vaikk' on sängyt säädylliset,

Perin pehmiät levätä,

Aik' on siltä aivan pitkä,

Pääsemistä päivän päähän,

Yöt ne kahta katkerammat;

Tämän tietääpi kokenut,

Kokematon tät' ei tienne.

Viel' on vanhalla varotus

Lause muuan lausuttava

Nuorisollen nousevallen,

Kansallemme kasvavallen,

Kuinka terveys olisi

Katsottava kaikin puolin,

Ettei tuollen turmiota

Tehtäisi tahallisesti.

Terveys on kullan kallis

Kansan kaikella ijällä;

Ei sitä vastaa kullan arvo,

Eikä hopian hyvyydet.

Vielä lausun laitoksesta,

Kodista kirurgisesta,

Kuin on kaikelta kohalta

Juuri julkinen rakennus,

Jossa vissit virkamiehet,

Rohvessoorit rohkeasti,

Tohtorit tekevät työnsä.

Vaikk' on vaivat monenlaiset,

Leikkaukset satalukuiset,

Jotka täällä tehtänehen,

Onnistuu ne oivan lailla;

Kansallemme kallis taito.

Entäs ne ihanat immet

Hellät hoitajattaremme!

Kyllä vaatii virka tämä

Paljon heiltä palvelusta,

Huolellista hoitamista.

Viel' on laitos laitettuna

Siltä kannalta siveeksi,

Ett' on siellä sielun hoito,

Kaikkein kallihin tavara,

Sairahillen saatavana.

Se on herkku hengellinen,

Jota siellä jokaiselle

Täysin määrin tarjotahan.

Ei oo puutosta papista

Siinä selvässä valossa,

Jonka Jeesus jätti meillen.

Kun nyt tunnen terveyteni

Jälleen saaneeni jälellen,

Niin on kyllin kiittäminen;

Ilomielellä iloitsen.

Ja ei oo minulla muuta

Jättää muistoksi jälellen

Tällen Suomen sairaalallen

Kuin tää kehno kiitokseni,

Runomuotohon mukailtu.

MUISTELMIA VUOSISADAN VAIHTEESSA VUONNA 1901.

Kun on taaskin kuljettuna,

Vuosisata vierähtännä,

Jäänyt tuonne jälkipuoleen,

Niin mä aivon arvostella

Eli puoliskaan puhua

Vuosisadan vaihehia:

Mitä tällä taipaleella

Sata vuottakin sanovi,

Jos sen ehtisi elämä

Vaikka puoliksi puhua,

Kuink' ois sillä kertomista

Monenmoista muistoansa.

Mainitsen vaan muutamia,

Mi on jäänyt muistihini

Tällä inhalla ijällä,

Kuudenkymmenen kululla.

Ihan ihmeellä tuleepi

Katsella nyt kansan töitä,

Kyliä ja kaupungeita,

Kuin on kaikelta kohalta

Koriaksi koristettu,

Erilaiseks' entisestä

Viime vuosikymmenillä.

Mitähän sanoisi miehet,

Ukot entiset eläjät,

Jos ne tulis tuonelasta,

Nukkunehet nurmen alta

Tätä kaikkee katsomahan.

Tuskin enää tuntisivat

Suomen seutua kodiksi,

Kuin on kodit korjaeltu,

Kaupunkimme kaunistettu,

Levitetty, laajennettu,

Erilaiseks' entisestä.

Paljon onpi parannusta,

Taloudellista tapoa,

Opin ohjeita monia

Tuonut tämä vuosisata;

Kun on koneet kaikenlaiset

Käytäntöhön keksittynä

Talonpoikainkin talossa.

Etenkin on höyryn hyöty,

Voima varsin voimallinen

Konehissa käytännössä.

Joka vetääpi veturit,

Rallattavat rautavaunut

Kyllä kiireellä kululla

Pitkin Suomea sujuvat.

Siitä laivat lastillensa

Saavat voiman voimallisen,

Kulullensa kunnon kyydin

Höyryn voimasta hyvästä.

On tuosta osa otettu

Talonpojan tehtäviinkin,

Höyryvoimasta varattu.

Paljon ompi parantunut

Maamme maanviljelyskin;

Kaikki työt ja toimitukset

Kohonneet on korkeimmilleen,

Joist' on tulo tuottavampi,

Paljon entistä parempi.

Samoin kaikki työkalutkin

Ovat uutta entisestä;

Jotka työtä jou'uttavat

Erilailla entisestä.

Vielä antoi armollinen,

Meidän kuulu keisarimme,

Aleksanter aikanansa

Monenmoista korjausta.

Valtiotkin valmisteli

Ajan pitkäisen perästä.

Antoi myöskin arvollisen

Suomenkielen suosimisen,

Että tuomiot tulevat

Kansan kielellä omalla,

Talonpojan tuttavalla.

Täss' oon tuonut: muutamia

Edistyksemme eväitä

Vuosisadan vaiheista.

Vaan kun alkaa askeleemme

Sadan uuden uutisillen,

Teillen tuntemattomillen,

Niin on arvelun alaista,

Tiemme tuiki tuntematon,

Mitä vielä vitsausta,

Surun aikaa Suomellemme

Suopi meillen suuri Luoja.

Suoko vielä rauhan rannat

Täällä tyynenä pysyvän,

Vaiko myrskyt monenlaiset

Rauhan teitä rasittaisi.

Siispä kaikki Suomen kansa,

Yksin mielin, yksin kielin,

Anna alhainen rukous

Jumalallen julkisesti,

Että rauhassa eläisit,

Kunnialla kuolla saisit

Suomi-äidin suosiossa,

Rauhan kaiken kainalossa.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK RAUTALAMMIN RUNONIEKAN ALBERT KUKKOSEN RUNOJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

SISÄLLYS:

RUNOILIJAN ALKULAUSE.

JOHDANTO.

EERO VARIS ALBERT KUKKOSELLE

NYKYINEN AIKA.

VIELÄ VIRTTÄ VIINAN TÖISTÄ.

KIISTELYSTÄ KIELEN PÄÄLTÄ VALTIOPÄIVILLÄ 1894.

SUOMENKIELEN ASIA RITARI- JA AATELISSÄÄDYSSÄ VALTIOPÄIVILLÄ 1894.

HILJAISET VALTIOPÄIVÄT 1899.

ENTISISTÄ JA NYKYISISTÄ AJOISTA (1907).

MUISTELMIA IISALMEN NÄYTTELYSSÄ KÄYNNISTÄ 1895.

TEATERIHUONEELLA JUHLASSA KYLVETTÄJÄIN HYVÄKSI KUOPIOSSA.

MUISTELMIA VUOSISADAN VAIHTEESSA VUONNA 1901.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE