The Project Gutenberg eBook of Egyptin pimeys

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Egyptin pimeys

Kolminäytöksinen maalaisnäytelmä lauluineen

Author: Kaarle Halme

Release date: April 20, 2025 [eBook #75919]

Language: Finnish

Original publication: Hämeenlinna: Arvi A. Karisto Oy, 1920

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK EGYPTIN PIMEYS ***

language: Finnish

EGYPTIN PIMEYS

Kolminäytöksinen maalaisnäytelmä lauluineen

Kirj.

KAARLE HALME

Seuranäytelmiä 212.

Hämeenlinnassa, Arvi A. Karisto Osakeyhtiö, 1926.

OHJEITA NÄYTTÄMÖLLE ASETTAMISESSA.

Manu Mahlamäki, vakava, pitkätukkainen isäntä, on puettu valkoiseen, nilkkaan asti ulottuvaan mekkoon (ei nykyaikaiseen hämäläiseen työmekkoon), joka on vyöllä kiinnitetty. Puhuu harvakseen ja käskevällä äänellä.

Ville, kuten kaikki muutkin nuorukaiset, käyttää pitkiä housuja, värillisiä liivejä ja on muuten paitahihasillaan. Pyhäpukuna hänellä on lyhyt korttitakki. Esiintyy levollisesti, on lyhyt ja pontevasanainen.

Anna, kuten kaikki muutkin tytöt, käyttää lyhyttä hametta ja eriväristä liiviä valkoisine puseroincenn, tukka palmikolla. On luonteeltaan tasainen, hiljainen ja herttainen. Taipuu pikemmin surunvoittoisuuteen kuin pirteään iloisuuteen.

Eero on luonteeltaan hilpeä ja leikkisä. Liikkuu nopeasti ja sulavasti.

Junnu on hidasluonteinen, jätkämäinen ja nahjusmainen. Ymmärtää hitaasti ja puhun pitkäveteisesti. Esittäjän on varottava, ettei rupea liioittelemaan, johon osa helposti viettelee. Silloin muuttuu esitys klownimaiseksi, ja siitä katoo se herttaisuus, joka luonteessa on saatava esille.

Kaisu ymmärtää nopeasti, on pirteä ja vikkelä, mutta ei silti saa tehdä terävää vaikutusta, mikä useasti on vikkelille naisille ominaista. Kaisu on samalla herttainen ja mehukas, eikä hänen torailemisensa saa tehdä tympäisevää vaikutusta. Sen tulee herättää välitöntä iloisuutta katsomossa.

Erkki Einola on puettu tummaan pitkään takkiin, muuten kuin Manu, mutta pehmeämpi ja iloisempi luonteeltaan.

Tarhalammin Taneli myös tummassa pitkässä takissa. Pehmeä, kömpelö tallus, täydellinen tyhmeliini, mutta hyväntahtoinen, ei ilkeä. Puhuu vetelästi ja saumattomasti.

Töyry on pitkä, laiha ja särmikäs, takissa kiiltäviä nappeja. Puhuu honottavalla, kovalla äänellä.

Kanttori on harmaatakkinen, ystävällinen ja leikillisyyteen taipuva. Kohtelee kaikkia isällisesti kuin omia lapsiaan.

Kyläläisillä on samanlaiset puvut kuin yllä on sanottu pojista ja tytöistä. Jos joukossa on joku vanhahko mies, käyttäköön körttitakkia.

Jos jollakin seuralla ei ole tällaisia pukuja, jotka muuten voi laittaa mitättömän halvalla, niin käyttäköön omia, tavallisia maalaispukuja. Kansallispuvut tekevät kuitenkin kappaleen vaikuttavaisuudelle arvaamattoman suuren palveluksen ja antavat esiintyjille kirkkaamman, päivänpaisteisemman mielialan, joka taas on näytelmän luonteelle vallan tarpeellista ja ominaista.

HENKILÖT:

Manu Mahlamäki, talollinen. Ville, hänen poikansa. Anna, hänen tyttärensä. Eero | Junnu | palveluksessa Mahlamäellä. Kaisu | Erkki Einola, talollinen. Tarhalammin Taneli, vanhapoika. Elsa Alatalo, talon tytär. Töyry, siltavouti. Kanttori. Kansaa.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

Oikealla Mahlamäen asuinrakennus, vasemmalla ulkohuoneita. Perällä aita ja veräjä, joiden takana maisema viljelysmaineen.

Kaisu ja Junnu tulevat portista vasemmalta. Junnulla haravia olalla —

Kaisulla kori.

Junnu. Niin kyllä! Sen vain sanon, että jos vielä näen teidät yhdessä, niin — niin en tokkosesti tiedä, mitä teen!

Kaisu (nauraa). Koskapa sinä sen tietäisit!

Junnu. Älä ollenkaan konstaile, Kaisu! Minä lähden Atlantin rapakoille, ellet lakkaa mielittelemästä tuota kulkuria, josta ei kukaan kuolevainen tiedä, onko hän kala vai lintu.

Kaisu (härnäten). No kaikesta sen näkee, että mies on! Toisempi kuin sinä. Toisempi pellolla ja pelissä, tanhualla ja tanssituvassa. Näyttääkin toki hiukan kasevammalta kuin sinä, se on vissi se.

Junnu (matkii). Kasevammalta! (Suuttuen.) Älä härnää minua, Kaisu! Jos vielä jatkat, niin totisesti (koomillisen vakavasti) minä tiedän, mitä teen.

Kaisu (hymyillen). Sepä olisi uutta, se!

Junnu (ajatuksissaan). Niinpä taitaisi olla! (Suuttuneesti.) Mutta tiedätkös sinä, mikä on vanhaa ja aina uudistuvaa, häh?

Kaisu (keikaillen). No, sanohan se!

Junnu (syytäen). Heilakka!

Kaisu (suuttuen). Junnu! Sinä et tiedä —

Junnu (innoissaan). Tiedänpäs! Minä tiedän vallan hyvin, kuinka sinä toivoit pääseväsi tämän talon emännäksi. Kaiken voitavasi teit suositellaksesi Villeä. Älä yhtään kielläkään, sen sinä teit ihan minun nokkani edessä, vaikka meillä oli vanhemmat kaupat.

Kaisu (nauraa ja istuu vasemmalle).

Junnu. Kun sitten Ville meni kihloihin Alatalon Elsan kanssa, niin silloin kävit taas minulle ystävällisemmäksi. Niin! Niin juuri kävi! Mutta sitten tuli tuo Eero-Iurjus tänne kuin pilvistä puhallettuna — ja silloin minä taas heti jouduin syrjään. Eikös se ole vanha juttu, joka aina uudistuu? Uudistuu siksi, kun —

Kaisu. Sinä tulet yhä tyhmemmäksi ja tyhmemmäksi!

Junnu. Anna mun tulla vaan! Mutta jos sinä vielä kauvan vikuroit, rupean minä tekemään samoin —

Kaisu. Niin — mitä sitten?

Junnu (tärkeän näköisenä). Minä rupean riiastelemaan Annaa.

Kaisu (purskahtaa nauramaan). Älä, hyvä ihminen! Vallanhan sinun järkesi sekaantuu. (Nousee, vakavammin.) Tiedä sinä, että jos vain vielä sellaisella uhkaatkin, niin — (katselee vasemmalle) — mutta tuollahan tulee jo isäntäkin niityltä —

Junnu. Saatpas nähdä vaan, että vielä näytän Eerolle — sille kulkurille! (Vie haravat vasemmalle.)

Kaisu. Sen sinä siivosti jätät tekemättä.

Manu (tulee oikealta portista). Jahah! Jopa näytte tekin olevan kotona peräniityltä. No, saitteko kaikki latoon?

Junnu. Kaikki saatiin.

Kaisu. Ja kuivina kuin ruuti.

Manu. Panittekos ladon oven niin kiinni, etteivät elukat saa auki revityksi?

Kaisu. No niin, että ennen ne seinästäkin — Eero sen niin laittoi.

Manu. Jahah! — Eero! No kyllä sitten. — Eikö hän tullutkaan vielä teidän kanssanne?

Junnu. Mitäs Eeron ylpeys meidän seurassamme — erosi maantielle — vaikka siellä hän kai paremmin onkin kuin kotonaan.

Manu. Ylpeyskö — sanot?

Kaisu (puolustaen). Mitä vielä! Junnulla on vain niin väljä suu. Sanoo Eeroa jos miksi — kulkuriksi ja kaikeksi, kun Eero ei ole täällä syntynyt, vaan kulkenut muualta.

Manu. Minä en huonekuntaani enkä pöytäni kulmalle ota ketään kirjatonta maailmankulkuria — vaikka tämän otin. Hänestä meni kanttori takaukseen. Jätä siis, Junnu, jankutuksesi! Mahlamäellä on elettävä sovussa! — Menehän nyt, Kaisu, alustamaan illallista! Ison niityn väki tulee kai kohta!

Kaisu (mennessään sisään). Onko Anna jo tullut?

Manu. Tulee vasta toisten kanssa, mutta pane alulle vain! — Ja rasvaa sinä, Junnu, tänä iltana tai huomenaamulla ne uudet nappularattaat! Ville lähtee kaupunkiin. (Lähtee sisään.)

Junnu (seuraa). Aamullakin kai ne vielä ehtii rasvata? Eiköhän?

Manu. Kyllä — kyllä! Ja ota aitan parvelta uudet siiat — (Menee sisään, Junnu seuraa.)

Kaisu (tulee ovessa Junnua vastaan).

Junnu. N< mihinkä sinä nyt taas lennät?

Kaisu (nauraen). Saitkos tietää? Ilkimys!

Junnu (palaa ovelle). Minäkö?

Kaisu. Sinä juuri! Aina Eeroa pureksit! Mutta kyllä sinut vielä höyhennän. (Menee vasemmalle.)

Junnu. Höyh— ole —! Mutta kyllä —

Manu (huutaa sisällä). Junnu!

Junnu (menee sisään ja murisee mennessään).

Eero (tulee vasemmalta, -pysähtyy portille ja katselee oikealle. Laulaa.)

Tuoltapa näkyy järven ranta ja tuulimylly rauska! Sieltä se tulee pojan kulta iloinen ja hauska.

Hopeasta kellon ja kullasta vitjat ma ostan heilalleni, jotta mä kehtaan sen joukosta näyttää vanhalle mammalleni.

Kaisu (tulee, kantaen puita). Kas Eeroa! Olethan oikein laulutuulella!

Eero (tulee esille). Nuorena pitää laulaa ja iloita. Vanhana kyllä on aikaa murjottamiseen. (Taputtaa Kaisua olalle.) Eikö niin, Kaisuseni!

Kaisu (on olevinaan). Ole nyt — siinä!

Eero (nauraa ja sitten laulaa).

Metsässä näin minä jäniksen ja silitin sen selkää. — Tyttö on kahdenkymmenen ja poikia vielä pelkää.

(Pyörittelee Kaisua ympäri ja nauraa.)

Kaisu. Voi jemmeri! Älä! Puutkin putoavat! — Hyi! Vielä koko maailma pyörii silmissäni!

Eero. Kun ihminen on oikein iloinen, voi se panna koko maailman pyörimään. Ja minulla on syytä olla surman iloinen! Hei vain! (Pyörähtää ympäri.)

Kaisu. No, mitä sinulle nyt sitten onkaan tapahtunut?

Eero. Ähä! Saitkos tietää!

Kaisu. Minulle sinä kyllä voit —

EERO (katselee oikealle). Tuolta jo Annakin tulee! (Juoksee oikealle.)

Kaisu (yksin, katselee Eeron jälkeen). Kyllä on aika hulivili! Ja kaikki tytöt ovat häneen pahasti pihkaantuneet. Mutta kukaan meistä ei tiedä, kenestä hän välittää. — Vastikään hän pyöritteli minua ja heti juoksi Annan pakeille. Kyllä on mies — (Lähtee sisään.) Mutta ei häneen suuttua voi. (Menee.)

Eero (tulee Annan kanssa oikealta). Anna rakas! Miksi olet tuollainen mörökölli? Päivällä hymyilit kuin mansikkamätäs, mutta nyt et edes kurkistakaan minuun.

Anna. Sinä kyllä sen sijaan kurkistelet.

Eero (kurkistaa Annaan). Niin — tietysti —

Anna. Liiaksikin.

Eero. Sinuako?

Anna (itkemäisillään). Luuletko, etten nähnyt, kuinka hetki sitten pyörittelit Kaisua ja — ja heti sen jälkeen tulit minulle sanomaan, ettet pidä kenestäkään muusta kuin minusta —

Eero (lohdutellen). No, mutta — Anna hyvä! Oma tyttöni — rakas! Täytyyhän ilon päästä irralleen — minä en voi hillitä itseäni — sellainen olen ollut eilisillasta asti, jolloin lupasit minulle pikku sydämesi ja — ja sentähden pyöräytin Kaisuakin — ja (pyöräyttää Annaa) tahtoisin pyöritellä koko taloa —

Anna (nyrpeillään). Anna olla!

Eero (vakavammin). Kuule, Anna! Vaikka saisin koko pitäjän tytöt, niin heidän kaikkien joukosta hakisin oman pikku Annani. (Syleilee Annaa.) Sinä yksin — ei kukaan muu! (Irtautuu.) Mutta eihän se niin hullua ole, jos mieleni on reipas ja iloinen. En minä voi kulkea alla päin, pahoilla mielin. Ja kuinka voisinkaan, kun minulla on tuollainen — (ottaa Annaa kädestä) — tuollainen — Herra jesta millainen sinä olet —

Anna (heltyen). Kyllä sinä osaat! — Mutta kuulehan nyt pari vakavaakin sanaa! Mistä ne sinun ilosi tietävät! Voivat luulla —

Eero. Ketkä?

Anna. No, tytöt — Kirstikin ja Leena ja Liisa ja — Kaisukin. Sinun täytyy olla heitä kohtaan vähän vakavampi, muutoin voivat luulla, että olet rakastunut. Ja sehän olisi kovin ikävää, sillä Kaisukin on hyvin herttainen ja kiltti tyttö. — Ajatteles, että Kaisu ja Junnu ovat olleet jo kauan hyvissä väleissä keskenään, mutta viime aikoina ne ovat näyttäneet alkavan rikkoutua.

Eero. No, jos ei muusta ole kysymys kuin minusta, niin minä kyllä laitan heidät hyviksi jälleen. Siihen voit luottaa! — Mutta (vakavammin) mitä luulet isäsi sanovan, kun saa kuulla, että me pidämme toisistamme? Sinä olet rikas talon tytär, ja minä olen saman talon päiväpalkkalainen. Minä melkein luulen, että hän ajaa minut maantielle.

Anna (iloisesti). Isähän pitää sinusta hyvin paljon. Ja minähän olen vain tottelevainen tytär tehdessäni kuten hänkin.

Eero (riemastuu). No, kas noin sitä pitää! Riemulla tämä maailma voitetaan — ei itkulla eikä surulla. (Laulaa.)

Surun päiviä viettämään sa olet liian nuori — Surkoon suuri kukkula ja surkoon suuri vuori!

Anna (laulaa).

Mull' on sydän lemmestä, se on lempeä ja hellä. Ei se tahdo itkeä, se tahtoo hymyellä.

Eero. Oikein, Anna! Noin sitä pitää! — Isäsi kyllä suostuu, kun näkee, kuinka paljon me pidämme toisistamme.

Anna. Ja veljeni puolustaa meitä, eikö totta?

Eero. Tietysti! Villen kanssa minä jo olen selvillä kaikesta.

Anna. Niin — Ville onkin aina ollut niin hyvä. Ja siitä minä heti päätin, että sinäkin olet hyvä.

Eero. Kuinka?

Anna. No, kun te heti tulitte niin hyviksi ystäviksi. Oltuasi pari päivää täällä olitte jo kuin veljekset. Siksi kai isäkin alkoi sinusta pitää.

Eero. Niin, niin! Villellä ja minulla oli vähän niinkuin yhteisiä asioita.

Anna (uteliaasti). Yhteisiä? Mitä asioita?

Eero. No kas, kun Alatalon Elsa on orpo ja kanttori on hänen holhoojansa, ja kun sitten —

Anna. Mitä sitten —?

Eero. Kanttori kun tuntee minut, niin minä olin — puhemiehenä Villelle.

Anna (pitkään). Vai niin! (Hellästi.) Etkä puhunut silloin itsellesi! Voivoi! Kyllä sinä minua sitten rakastat. (Kuuntelee.) Hoo! Sieltä tulee joku — maantiellä — (Menee katsomaan portista.) Se on siltavouti Töyry —

Eero. Mikä?

Anna. Siltavouti — kruununmies. Minä menen sisälle. (Puristaa Eeron kättä ja menee tupaan.)

Eero (menee katsomaan). Se on tosiaankin siltavouti Töyry! Mitä — jos hän tuntee minut!

Töyry (tulee vasemmalta, -puhuu vähän nenäänsä). Onko isäntä kotona?

Eero (kääntyy poispäin). Kyllä minä luulen.

Töyry. Onko Anna myös kotona?

Eero (äkkiä). Kuinka niin?

Töyry (ihmettelee vastausta). Kuinkako niin? — Minä kysyn, onko Anna myös kotona? (Itsekseen, tarkastaen Eeroa.) Luulen ennenkin nähneeni tuon rengin. (Kovaa Eerolle.) No, saanko vastauksen?

Eero (hieman hämillään). Luulen, että hänkin on kotona.

Töyry (tarkastaa terävästi Eeroa). Sinä vain luulet? Oletko talon väkeä? En muista nähneeni sinua ennen — täällä.

Eero (itsekseen). Se oli todellakin aivan toisessa paikassa, se. (Ääneen.) Tulin tänne alkuvuodesta.

Töyry. Vai niin. (Itsekseen.) Puheensa tuntuu tutulta, vaikka en nyt voi muistaa. Eipä minulle tällaista usein tapahdu omassa piirissä. (Kääntyy menemään.) No, saanpahan isännältä kuulla. (Menee sisään.)

Eero (yksin). Olipa onni, ettei hän tuntenut minua — olisi kaatanut kaikki tuumani. — Mutta mitä hän täältä tahtonee — ja miksi kysyi Annaa? Eiköhän tuo peijakas vain kulje naimapuuhissa! (Nauraa.) Niinpä melkein luulen. (Laulaa.)

Kun sinä kultani kahvia keität, niin keitä kattilalla,

(viitaten veitikkamaisesti tupaan päin)

kun ensi kerran kävelen sun kammaris lattialla.

Junnu (tulee sisältä). Sinua vain laulattaa, sinua, Eero!

Eero (taputtaa häntä olalle). No, niin tekee — aivan riivatusti. Eikö sinuakin? Lauletaanpas yhdessä, niin meitä on kaksi!

Junnu. Jos minä olisin sinun housuissasi, niin en enää seisoisi täällä hoilaamassa, vaan huilaisin käpälämäkeen, jotta kantapäät vilkkuisivat.'

Eero. Käpälämäkeen? Miksi?

Junnu. Miksikö? Etkö sitten tiedä, että siltavouti on siellä isännän luona?

Eero. Kyllähän minä sen —

Junnu. No — lähde sitten, ennenkuin hän saa sinut kiinni.

Eero (liukkaasti). Kiinni minut? Kuules, Junnu! Selitäppäs koreasti, mitä sinä tarkoitat neuvoillasi.

Junnu (epävarmana). Minä tarkoitan — tarkoitan vaan, että voit mennä niin pitkälle kuin hakoviitaa piisaa —

Eero (hymyillen). Niin kai sinä tahtoisit.

Junnu. Ehkäpä kyllä — pistä nyt vain jalat kainaloosi — minä tarkoitan, että saat mennä tiehesi — ymmärrätkö?

Eero. Ja ymmärrätkö sinä, mitä minä tarkoitan?

Junnu. En — en!

Eero. Että minä pysyn paikallani, minä.

Junnu. Pistä vaan käpäläsi satimeen, sama se minulle! — Mutta ystävänä voin vielä sinulle sanoa, että sinua pidetään täällä epäiltävänä miehenä.

Eero. Epäiltävänä? Kuinka niin?

Junnu. No, että sinä peijaat ja puijaat — ja — ja — kaikki tytöt pelkäävät sinua — ja — ja — (työntäen suustaan) — sinä olet itse se musta kiusaaja!

Eero (nauraa). Niinkö sinäkin luulet?

Junnu. Minä en oikein tiedä, mitä luulen, mutta — näetkös — siltavouti on tuolla sisällä — ja hän kyllä tietää kuka sinä olet.

Eero (hiukan levottomasti). Tietääköhän? Tunsiko hän minut äsken? Mitähän on sanonut minusta isännälle? Tai onko Annalle ehkä? — Vastaa mies! Kuuletko?

Junnu (levollisesti -ja salaperäisesti). Tietysti hän on sanonut — sinä veijari!

Eero (itsekseen). Sepä olisi kiusallista! (Ääneen.) No, mitä hän sanoi?

Junnu. Hän kysyi isännältä, kuinka kauan olet ollut täällä, mistä olet tullut ja missä olet ollut ennen —

Eero. Ja mitä isäntä sanoi?

Junnu. Että kevättalvella tulit, mutta ei tiedetä mistä, kun sinulla ei ole mitään papereita, sanoi hän.

Eero. No, ja mitä sitten sanoi siltavouti?

Junnu (matkii siltavoudin puhetapaa). »Kuinka Manu Mahlamäki voi ottaa palvelukseensa kirjattoman kulkurin.» — Tähän sanoi isäntä, että kanttori tuntee sinut, ja ettet sinä tarvitse mitään papereita. — Mutta tiedätkös, mitä siltavouti siihen vastasi?

Eero. En — mutta onpa hauska kuulla!

Junnu. Hauska? Hm! Mikä mistäkin tykkää! Minun mielestäni se on vaivaisen hauskaa meille muille, rehellisille ihmisille.

Eero (levottomana). No, mitä hän sitten sanoi?

Junnu.⁻ Ahaa! sanoi hän. Se on varmaan joku, joka on päässyt juuri linnasta vapaalle jalalle, ja kanttori, joka on ihmisystävällinen mies, tahtoo auttaa häntä työn saamisessa.

Eero. Joko loppui?

Junnu. Ei! Siltavouti sanoi vielä, että — (matkii taas) — »minusta tuntuu, että olen ennenkin nähnyt tuon lurjuksen!» (Omalla äänellään.) Näin juttelivat. Nähneensä sanoi.

Eero (itsekseen). Minä voin olla levollinen. Hän ei ole tuntenut minua. (Junnulle — naureskellen.) No, eikö hän enää mitään muuta sanonut?

Junnu. Vielä muutakin? Tässä sitä on jo jumalan kyllä ja vähän päällekin. (Kynsii korvallistaan.) Minä luulen melkein, että hän kosi Annaa..

Eero (nauraa). Vai vielä kosikin.

Junnu. Niin ainakin Kaisu sanoi.

Eero (muistaa äkkiä). Ai niin — Kaisu. — Kuulepas, minä luulen, että te olette noin niinkuin väleissä keskenänne?

Junnu (nyrpeästi). Väleissäkö? Hm! — Mitäs se sinuun kuuluu?

Eero (tekeytyen vakavaksi). Niin, näetkös, minä olen aikonut kosia Kaisua —

Junnu (kiepsahtaa ympäri vihaisena). Hii — huu!

£Ero — mutta jos sinä katselet häntä hyvällä silmällä, niin — (Vitkastelee.)

Junnu (lyö kämmeniään yhteen). Hu — huu — haa!

Eero. — niin minä luovun aiheistani — sinun tähtesi.

Junnu (hetken aikaa liikkumattomana hämmästyksestä). Niinkö? — Minä katselen Kaisua kahdellakin hyvällä silmällä, tiedä se! (Hätääntyneesti.) Älä kosi häntä! Älä kosi.

Eero. No, en, en! Sen lupaan sinulle, tuohon käteen. (Antaa kätensä.)

Junnu (tarttuu siihen). Enkös minä aina ole sanonut, että olet kunnon poika! Kiitos, hyvä ystävä! — Ja nyt sanon minäkin sinulle ystävän sanan. Lähde nyt heti lipettiin täältä.

Eero. Miksi minä sen tekisin? Onhan kanttori mennyt minusta takaukseen.

Junnu (itsekseen, kaapien niskatukkaansa). Sinusta ehkä — mutta ei Kaisusta.

Eero (itsekseen). Jos ehkä sittenkin on parasta piiloutua siksi, kun siltavouti on mennyt. Jos hän näkee minut toisen kerran, saattaa hän tuntea minut. Ja sitä minä en tahdo! (Junnulle.) Minä seuraan neuvoasi, Junnu! Minä juoksen tieheni — (nauraen) — vähäksi aikaa.

Junnu. Vähäksikö?

Eero. Vähäksi. (Menee portaista vasemmalle.)

Junnu (äkäisenä). Iäksi! Mene iäksi! Senkin — senkin — (Ystävällisemmin.) Sääliksi minun sentään käy poikaparkaa. Jos hän vain antaisi Kaisun olla rauhassa, tai jos Kaisu antaisi hänen olla, niin minulla ei olisi mitään miestä vastaan. Hän on niin penturin hauska — kun hän on hauska. — Mutta kas — kun Kaisu on ruvennut konstailemaan minulle hänen tähtensä, olen siitä saanut sarveeni jotakin, joka ei tahdo sulaa. (Menee vasemmalle.)

Manu (tulee Töyryn seuraamana). Ei, ei! En minä nyt voi antaa teille päättävää vastausta. Minä olen, nähkääs, jo aikaisemmin luvannut vanhalle ystävälleni Erkki Einolalle Ylimaasta, että hänen poikansa Yrjö saa minun tyttäreni. Mutta jos niin kävisi,-että Yrjö Einola ei Annasta välittäisikään, niin sitten on taas muitten aika koettaa. Siltavouti ei tosin ole rikas —

Töyry (keskeyttää). Mutta minulla on hyvä palkka ja paljon sivutuloja. Ja saisitte vävyksenne kruununmiehen — jotakin kai se kunniakin maksaa —

Manu. Onhan se niinkin — mutta ei se syötäväksi kelpaa! Mutta yhtä kaikki! Kahden päivän kuluttua siltavouti saa varman vastauksen. Siihen asti täytyy odottaa.

Töyry. Täytyy kai sitten.

Manu. Saman vastauksen annoin Tarhalammin Tanelille, joka myöskin on Annaa pyytänyt.

Töyry. Mitä? Onko sekin — tarhapöllö — Tarhalammin setä, tarkoitan —?

Manu. Nyt hän on isäntä talossaan —

Töyry. Tiedän, tiedän —

Manu. Taneli sai saman vastauksen.

Töyry. Mutta muistattehan toki valitessanne —

Manu (päättävästi). Kyllä — kyllä — ylihuomiseksi punnitsen tarkkaan —

Töyry. Minun virkani —

Manu (hymyillen). Sekä sen että Tanelin tarhapöl —

Töyry (keskeyttää kiireesti). Se on hyvä! Hm! Muistakaa nyt sitten pitää tarkasti silmällä uutta renkiänne, ettei pääse mitään nipistämään. Sellaiset eivät helposti unohda tapojaan.

Manu (mietteissään). Olisipa penteleen ikävää, jos epäilyksissänne olisi perää. Täytyy puhua asiasta kanttorin kanssa.

Töyry. Tehkää se ajoissa, hyvä isäntä! — Ja hyvästi nyt sitten! (Kättelee.) YYlihuomenna tulen uudestaan.

Manu (antaa kätensä). Niin, ylihuomenna. Hyvästi vain!

Töyry. Hyvästi! (Menee portista oikealle.)

Manu (itsekseen). Vai semmoisia Eerosta — (Menee sisään.)

Eero (tulee, katselee Töyryn jälkeen). Menipäs! — Nyt täytyy saada tavata Annaa. (Menee rakennusta kohti ja pysähtyy ikkunan alle. Laulaa.)

Ikävä on olla, kun on kartanolla ja kulta on kammarissa. 'Luoksesi ma mielin, sulle lemmenkielin ma soittelisin surujani.

(Poistuu toiselle puolen näyttämöä.)

Anna (tulee sisältä). Kuulin laulusi, Eero! Mitä tahdot?

Eero. Millä silmällä nyt katselet minua?

Anna (herttaisesti). Samoilla kuin äskenkin. Kuinka niin?

Eero. Eikö siltavoudin epäluulot ole tehneet sinua levottomaksi?

Anna. Vähät kai minä hänen tyhmistä juoruistaan. Kuinka voit ajatella, että uskoisin sinusta sellaista. Ei, ei! Jos sinä olisit rikollinen, niin silloinhan ei olisi enää mitään hyvää auringon alla.

Eero (ottaa Annaa kädestä). Mutta jos minä olisin ollut rikollinen?

Anna (pelästyy). Ollutko? (Taisteltuaan pelästyksensä ja rakkautensa välillä. Herttaisesti.) Niin et koskaan enää siksi tulisi, sillä minä seuraisin sinua, hyvänä henkenäsi, kaikkialle, minne vain menisit. — Mutta ei, ei! Mitä turhia! Et ole ollut sellainen — ethän?

Eero (itsekseen). Tästä näen, että hän todella minua rakastaa. (Ääneen.) Ole levollinen, Anna! Minä en koskaan ole ollut sellainen rikollinen, jota siltavouti tarkoittaa, mutta —

Anna (levottomana). Mutta?

Eero. Mutta minä olen kyllä, niinkuin kaikki muutkin, syntinen ihminen.

Anna (nauraa iloisesti). Kukapa ei olisi —

Eero. Ja sen sanot niin iloisesti!

Anna (viattomasti). Niin! Kun olemme samanlaisia kuin muut, niin silloin emme ole heitä huonompia. (Muuttuu vakavaksi.) Mutta ajatteles, että siltavouti kävi minua kosimassa. Siitä voi vielä tulla ikävyyksiä —

Eero. Vaikka tulisi tusina sellaisia vouteja — en pelkää —

Ville (tulee portista oikealta, jääden kuistin luo).

Anna (surullisesti). Kyllä minä pelkään. Sinä et tunne isää. Hänen silmissään sinä olet liian halpa, kun olet köyhä.

Eero. Entä siltavouti —?

Ville. Onko Töyry käynyt kosimassa Anna siskoa?

Anna. Hyi, Ville! Kun säikytit!

Eero. Töyry kävi. Eikös se ole hauskaa, kun Anna on niin haluttu?

Ville (hymyilee). Onnen poika — se voittaja!

Anna. Älä nyt kiusoittele! Neuvoisit edes, mitä on nyt tehtävä!

Ville. Tehtävä? Rakastettava tässä on — (työntää Annan Eeron syliin) ja oikein lujasti!

Anna (puoleksi itkien ja nauraen). Sinä kyllä voit, sinä kun huomenna lähdet kihlojen ostoon Elsasi kanssa.

Eero (salaa iskien silmää Villelle). Vai huomenna?

Ville (samaten). Ylihuomenna palaamme.

Eero (iloisesti). No sitten, Anna! Ylihuomenna! (Nostaa Annan ilmaan.) Heleijaa!

Anna (ihmeissään). Mitä silloin?

Ville. Silloin tanssitaan. (Menee sisään.)

Eero. Jotta tanner tärisee! (Kiepahuttaa Annaa ympäri. Laulaa.)

En sure orjanpäiviäni, vaikka ne onkin kurjat! Oman kullan sinisilmät ne palavat kuin turjat.

TOINEN NÄYTÖS.

Sama paikka.

Anna (istuu kuistin vieressä surullisena ja itkuisena).

Kaisu (tulee sisältä, huomaa Annan). Anna hyvä! Lakkaa nyt jo itkemästä ja suremasta! Iloita sinun pitäisi, kun pääset tuosta honottavasta siltavoudista.

Anna. Mutta millä hinnalla siitä pääsen. Pitää ottaa sellainen vätys kuin Tarhalammin Taneli.

Kaisu (lohdutellen). Mutta hän on luultavasti pitäjän rikkain. Se se on jotakin. Eikä se mitään haittaa, että hän on tyhmä. Sitä helpompi on häntä kieputella. Eikä hänen pitkä tukkansakaan ole vahingoksi. Siitä saa paremmin kiinni, jos tarvitaan. (Nauraa ja tekee tukistamisliikkeen.) Iloita sinun pitäisi.

Anna (tyytymättömänä). Iloita? Mitä ihmettä sinä puhut! Kyllä kuulee, että sinä et ole rakastunut! Minä en välitä kunniasta päästä siltavoudin rouvaksi enkä ilosta saada Tanelin rikkauksia. (Huokaa.) Ennen vaikka kuolenkin, ellen saa sitä, jota rakastan.

Kaisu (uteliaasti). Sinulla siis on mielitietty?

Anna (ujosti). On.

Kaisu. Kuka — sano —!

Anna (vähän vilkkaammin). Lupaathan vaieta? Lupaathan, ettet ennen aikoja ilmaise, niin sanon sinulle?

Kaisu (ottaa häntä kädestä ja istuu vieroen). Tietysti minä lupaan.

Anna (hiljaa). Eero.

Kaisu (huudahtaa). Eero!

Anna. Hss!

Kaisu (tutkien, mutta samalla epäröiden). Ja hän — pitääkö hänkin — sinusta?

Anna (hiljaa). Pitää. — Älä nyt millään muotoa kerro mitään isälle — äläkä Junnulle — saavat kyllä aikoinaan tietää. Eero pyysi, etten vielä ilmoita isälle — — — (Huokaa.) Voi, voi, sentään! Se on ehkä kovin pahasti, mutta kyllä minä kovin pelkään isää.

Kaisu (puoliksi itsekseen). Vai sinusta Eero pitää — (Reipastuttaen itseään.) Eipä siinä mitään — asia on siis selvä. (Iloisemmin.) Kiitos luottamuksestasi, Anna hyvä! Minä en sitä petä. Jos jotakin voin, niin autan sinua. Ja kaikki kyllä kääntyy hyvin päin. — Eero on hyvä poika, vaikka Junnu jutteli hänestä eilen illalla kaikenlaisia tuhmuuksia.

Anna (ihaillen). Hän on ihan varmaan paras kaikista.

Manu (tulee sisältä. Kaisu siirtyy vasemmalle hommaillakseen jotakin.) Kuka on paras? Siltavoutiko vai — Taneli ehkä?

Anna (nousee). Minun mielestäni he ovat yhtä hyvät molemmat.

Manu. Niinkö nyt? Äsken et tahtonut kumpaistakaan — ja nyt ottaisit heidät molemmat.

Anna (päättävästi). Ei, isä! Minä en huoli kumpaisestakaan.

Manu (aivan kuin ei olisi kuullut). Siltavouti on arvossa pidetty mies ja hyväpalkkainen — eikä olisi haitaksi, vaikka tulisi kruununmieskin sukuun —

Anna. Minun kauttani hän ei siihen tule.

Manu (kuulematta). Taneli taas on seudun rikkain —

Kaisu (tokaisee sivusta). Ja tyhmin.

Manu (muljauttaa Kaisuun, mutta ei ole tietääkseenkään). Mutta on olemassa eräs tärkeä seikka näitten kaikkien yläpuolella. — On olemassa sellainen sopimus Erkki Einolan ja minun välilläni — jo aikaisempi sopimus — että meiltä viedään emäntä Einolaan. — Nyt kun siltavouti kävi täällä hätiköimässä, niin kirjoitin — taikka kanttori kirjoitti — Erkille ja peräsi asiasta. Vastaukseksi tuli, että Einolan nuori isäntä Yrjö onkin iskenyt silmänsä johonkin — mihin lie — eikä huoli isänsä valitsemasta. — Näin minä nyt olen vapaa tästä lupauksesta — ja — (yskäisee) — sinulla on myös vapaus valita joko Taneli tai Töyry. Minun mielestäni olisi Taneli valittava, sillä raha on kuitenkin kaikkein parasta tässä maailmassa. — Minä käväisen tuolla kylällä — ja kun tulen takaisin — niin tee valintasi siksi! (Menee portista oikealle.)

Anna (vaipuu istumaan). Raha se — kuitenkin — —

Kaisu (menee hänen luokseen). Älä heittäy toivottomuuteen — sinun täytyy ajatella —

Anna. Olen jo ajatellut — olen kieltänyt — olen sanonut isälle — (Purskahtaa itkemään, nousee ja menee sisään.)

Kaisu (yksin). Anna raukka! — Kyllä minun osani on sentään onnellisempi. Ellen minä saa ketä ensiksi mieli tekee, niin ei minun myöskään tarvitse huolia toisten määräämästä. (Ajattelee.) Kyllä minä sentään olen taitanut olla vähän ilkeä Junnulle. Täytyy mennä hakemaan häntä — — — Eeroakaan ei enää maksa ajatella — (Aikoo mennä portista.)

Junnu (tulee vastaan). Eeroakos menet etsimään?

Kaisu (herttaisesti). Junnu! Älä ole paha! Sinua olin aikeissa tavata. — En minä välitä Eerosta — sinusta vain —

Junnu. Minusta?

Kaisu. Niin — sinusta välitän.

Junnu (ihastuen). Oikeinko totta?

Kaisu (loukkaantuneesti). Etkö sinä usko minua?

Junnu. Uskonhan minä — (Äkkiä.) Lupaatko siis, ettet koskaan enää keimaile Eerolle?

Kaisu. Minä lupaan vielä enemmän.

Junnu (epäillen). Mitä sitten?

Kaisu (menee lähelle). Etten koskaan enää ajattele muita kuin sinua.

Junnu (heittää hattunsa ilmaan). Jestapoo! Kuinka mahdottoman hyvä ja herttainen sinä olet, Kaisu.

Kaisu (ottaa Junnua kädestä). Niin. Eikö totta. Meistä tulee nyt oikein hyvät ystävät —

Junnu (onnellisena). No, minun puolestani vaikka kuink hyvät —

Kaisu. Mutta yhden asian minä sinulta pyydän —

Junnu (pyyhkii suutaan). Kyllä — kyllä — heti —

Kaisu. Et koskaan enää saa puhua pahaa Eerosta!

Junnu (nolostuu). Eerosta? — Mutta hänenhän juuri oli syy, että me olemme olleet puolinaisella torakannalla.

Kaisu. Olkoon vain, mutta Eero on kunnon poika — sen päälle uskallan vaikka mitä.

Junnu. Joko sinä taas rupeat —

Kaisu. En rupea — mutta sen vain sanon —

Junnu (lepytellen). No, no, no! Eihän minulla oikeastaan ole yhtään mitään Eeroa vastaan — nyt enää, kun sinä olet luvannut, ettet veikistele hänen kanssaan. Minä en puhu hänestä koskaan — (tekee kädellään tyhjää osoittavan liikkeen) tuon vertaakaan.

Kaisu. No, sitten on hyvä! Ja nyt minun täytyy mennä sisälle Annan luo.

Junnu. Kuule, Kaisu! — Minä toin sieltä juhannusmarkkinoilta muutakin kuin esiliinan, vaikka —

Kaisu. Niin toit — sokurisydämen.

Junnu. Niin, niin — ja virsikirjan. Mutta vieläkin — (Kaivelee liivintaskuaan.)

Kaisu (uteliaana). Mitä sinä vielä —?

Junnu (löytää sormuksen taskustaan, laulaa).

Ei nyt enää vierahitten suosittelu auta! Hei heipparalla lalla laa, ei suosittelu auta!

(Panee sormuksen Kaisun sormeen.)

Rakkaus on kiinnitetty kultaringin kautta! Hei heipparalla lalla laa, sen kultaringin kautta!

Kaisu (laulaa).

Vedellä ei ruusunkukkaa saisi koskaan pestä. Hei heipparalla lalla laa, ei saisi koskaan pestä!

Hulivilityttöin rakkaus ei koskaan kauan kestä, hei heipparalla lalla laa, ei koskaan kauan kestä.

(Kun Junnu työntää huulensa suudeltaviksi, nipistää Kaisu häntä nenästä ja juoksee nauraen sisään.)

Junnu (seisoo vähän aikaa nolona, katsellen hänen jälkeensä ja ottaa kiinni nenästään). Ai, ai! — Ja tätä hän sanoo uskolliseksi ystävyydeksi. — Se oli sentään vähän nenäkkäästi tehty! Mutta sama se! Se oli kai semmoista rakkauden esimakua. Mutta kyllä minäkin hänelle vielä näytän — esimakua —

Eero (tulee oikealta). Ahaa Junnu! — Missä Kaisu on?

Junnu (terävästi). Kuinka niin?

Eero. Niin vain! — Onko hän sisällä?

Junnu (epäluuloisesti). Minä luulen, että hän on siellä.

Eero Vai sinä vain luulet. (Nauraa.) Sinäkin vastailet aivan kuin eräs toinen mies siltavoudille. — No, no, älä pelkää! Tahdoin vain tietoa Kaisusta, että olisin teille molemmille saanut sanoa yht'aikaa, että te ette saa enää katsella kierosti toisianne. Ennen minun tuloani oli teillä ollut hyvät välit, sanottiin. Enkä minä tahdo olla syypää teidän epäsopuunne.

Junnu (pöyhistellen). Noo — ellei sulla muuta ole, niin ole huoletta. Kaisun ja minun kesken on kaikki reilassa. Olisitpa vain äsken ollut näkemässä, kuinka —

Eero (keskeyttää). Niin, niin! Kyllä minä näin, kuinka hän nipisti sinua nenästä. Ja juuri sentähden minä arvelin —

Junnu (kiireesti selittäen). Se oli vain pelkkää ystävyyttä se!

Eero. Sepä hyvä! Sittenhän ei sinullakaan ole enää mitään kaunaa minua vastaan.

Junnu (yrittäen hyvin miehekkäästi). No, ei sitten mitään! Ei kerrassaan — tässä saat kämmenen sen päälle! (Antaa kättä.)

Eero. Kiitos, Junnu! (Puristaa.)

Junnu. Ai, ai, ai! — Sinähän kouristat kuin karhu!

Eero. Sehän oli vain pelkää ystävyyttä se!

Junnu (itsekseen). Aivan kuin Kaisu nenää. Mutta minä tulen kyllä vielä muistamaan tämän ystävyyden. (Katselee kättään.)

Eero. Vielä kerran kätesi, hyvä ystävä!

Junnu (kiirehtii portista oikealle). E—ei! Kiitos vain!

Eero (yksin). Sainpas hänet pellolle! — En ole koko päivänä saanut puhutella Annaa. Näin isännän menevän kylälle — ja kiirehdin kotia. Niitylle lähtiessäni hän näytti niin onnettoman surulliselta. (Menee ikkunan alle.) Minun täytyy tehdä selvä peli, sillä minä pelkään — (Kurkistelee ikkunaan.)

Ville (tulee sisältä pyhävaatteissa, nauraa). Mitäs sinä siellä ikkunan takana kurkkailet? Yöjalkainenko keskellä päivää?

Eero (poistuu ikkunasta). Kuules! Minä aion matkustaa heti!

Ville (leikillisesti). Ikkunanko kautta — Annan kamariin?

Eero (naurahtaa). Vaikkapa savupiipusta!

Ville. Mene sisään vain! Isä on poissa! — Minun täytyy kiirehtiä. Hevonen on valmis, ja Elsa odottaa.

Eero. Minäkin lähden heti kun olen saanut puhutella Annaa.

Ville (antaa kättä). Hyvästi siis — huomiseen! Alatalossa on hevonen valmiina sinua varten. Ajatteles, mikä riemun päivä huomenna!

Eero (pusertaa Villen kättä). Niin — huomenna!

Ville. Älä vain myöhästy!

Eero. Käskithän panna juoksijan?

Ville. Pitäjän paras on — (Kiirehtii oikealle.)

Eero. No, ei sitten —

Anna (tulee sisältä). Eero! — Taaskin onnettomuus! Siltavoudin lisäksi kauppaa isä vielä Tarhalammin Taneliakin. Pakottaa minut jommallekummalle. Minun on valittava siksi kun hän tulee kotia.

Eero (syleilee Annaa). Rauhoitu, pikku Annaseni! Kaikki käy kyllä hyvin. Ei sinun tarvitse valita kumpaistakaan! Ole nyt vain levollinen — minä kerron sinulle —

Manu (tulee portille, pysähtyy hämmästyneenä). Tämähän vasta on kaunis näky! (Tulee tulisesti esille ja erottaa Annan ja Eeron.) Senkin lurjus! Näinkö sinä käytät väärin minun luottamustani ja hyvyyttäni — kun olen antanut sinulle olinpaikan ja —

Eero. Hyvä isäntä! Minä —

Manu (ankarasti). Vaikene! (Annalle.) Ja sinä kelvoton lapsi! Kuinka voit näin alentaa itsesi! Etkö sinä tiedä, kuka tämä veijari on! (Eerolle, joka aikoo keskeyttää.) Niin juuri! Siltavouti oli oikeassa, kun käski minun tarkasti varoa, ettet saisi mitään nipistetyksi! — Eikä vähistä mitään! Tyttäreni tahdot viedä! Varastat tyttären isältään! — Paikalla pois talosta! Mene heti, tai —

Anna. Isä!

Eero. Manu Mahlamäki! Minä en ole se, joksi olen itseäni sanonut, minä olen —

Manu (kiivaasti). Minä tiedän sen! Ja sentähden, vielä kerran — mene!

Muuten en vastaa, mitä tapahtuu! — Äläkä koskaan enää tule näkyviini!

(Annalle.) Ja sinusta olen tehnyt päätökseni. Huomenna on kihlajaiset

Tarhalammin Tanelin kanssa.

Anna (vaipuu penkille). Älä, isä! Älä!

Kaisu (on tullut). Anna! Anna hyvä! (Menee Annan luo.)

Eero. Minä menen, isäntä! Mutta minä tulen myöskin vielä takaisin. Toivon, että teidän vihanne siksi lauhtuu. (Annalle.) Ole rohkea! Minä tulen takaisin. Kaikki tulee vielä hyväksi.

Manu. Vaiti! Ja mene matkaasi!

Eero. Minä tulen, Anna! (Menee kiireesti oikealle.)

Manu (huutaa perään). Et meille! Sen saat nähdä! (Kävelee kiivaasti edestakaisin). Tämä oli tosiaankin kauniisti tehty! Rikas talon tyttö! Hävetä sinun pitäisi! — Isäsi puuhailee yötä päivää saadakseen sinulle hyvän miehen — ja — sinä alat hyväillä mokomaa kulkuria! Olisi edes kunniallinen renki, mutta — miestä, joka on — on — on lempo ties, mikä on! (Menee suuttuneena huoneeseen.)

Kaisu (hyväilee Annaa). Isäsi on nyt hyvin ankara, mutta kyllä hän lauhtuu. Älä nyt näytä noin toivottomalta!

Anna. Vieläkö Eeroa näkyy? Mihin hän meni?

Kaisu (menee portille katsomaan). Huudanko takaisin?

Anna. Älä! Isä näkisi!

Kaisu. Hän juoksee tuolla Alatalon ahteessa. (Tulee takaisin.) Minä en voi uskoa Eerosta muuta kuin hyvää. Näitkö, kun hän sanoi: »Minä tulen takaisin, kaikki tulee vielä hyväksi!»

Anna. »Minä tulen, Anna!» Eikö hän sanonut niin?

Kaisu. Sanoi vissistä! — Usko minua, Anna! Eero koettaa keksiä keinoja pehmittääkseen isäsi kovuutta. Ja sinulle hän sanoi vielä: »Ole rohkea!» Et saa sitten surra! Sinun pitäisi olla niinkuin hän tahtoo.

Anna. Olet oikeassa, Kaisu! Tule sisään kanssani! (Natisee.) Tarvitsen lohdutustasi! (Huokaa.) Vaikka en usko sitä kauan kaipaavani! (Menevät kuistia kohti.)

Kaisu. Ennenkuin aavistatkaan, on Eero täällä taas! (Menevät sisään.)

TARHALAMMIN TANELI (pyöreäsilmäinen, pitkätukkainen, tyhmän näköinen tassuttelija, tulee oikealta, vilkuillen taakseen). Se Mahlamäen uusi renki — kylällä puhutaan, että hän kiertelee Annaa — tuolla hän — Alatalon aitan seinustalla Junnun kanssa — antoi Junnulle jonkin paperilapun — »toimita tämä perille!» sanoi hän — no, no! Saadaanpas nähdä! Kukapahan voisi antaa rukkasia rikkaalle Tanelille? Ei kukaan! (Tulee esille.) Pitäjän kauneimman tytön saat, Taneli! Hih, hih! — Kuka voisi antaa rukkasia Tarhalammin rikkaalle — — niin, noh! Lautamiehen Kirsti ja Kuotilan Eeva ja sitten Maijaliisa ja sitten — (Menee portille katsomaan.) Sieltähän Junnu jo tulee — (Tulee takaisin.) Ja sitten pitkä Miina ja — — äh! Mitäs heistä! Olivat siksi tyhmiä — — Ai, mutta nyt kun Junnu tulee — se kirjelippu — antaisikohan tuo — jos — tarjoisin tupakkaa

Junnu (tulee). Kas vain! Tarhalammin isäntä! Päivää!

Taneli. Päivää, päivää!

Junnu. Ettekö käy sisälle? Mitä täällä pihalla —

Taneli Noo — eihän tässä — hm! — (Saa jonkin ajatuksen.) Tuota — tuota — odottelin — kun näin sinun tulevan — ajattelin — tuota — aiotko jäädä taloon vielä ensi syksystä?

Junnu. Minäkö?

Taneli (ottaa tupakkakukkaron). Onko sinulla piippua? Minulla on oikeata ruusukartuusia —

Junnu (rupeaa etsimään). Pitäisi mulla —

Taneli (seuraa hyvin tarkasti Junnun taskujen etsintää). Olisi paikka meilläkin —

Junnu. Pitihän se olla — piippu — (pudottaa taskustaan kirjeen) — menenköhän pirtistä —

Taneli. Mene, mene — saat ruusua —

Junnu (menee sisään). Aina sekin nysä hukkuu —

Taneli (sieppaa kirjeen heti, kun Junnu kääntää selkänsä ja lukee päällekirjoitusta). »Anna Mahlamäelle» — arvasinhan — kun on viisas, niin arvaa sen, mitä ei tiedä — (Aikoo avata.) Mutta onkohan se oikein? — Pyh! Vieläpä asiakin! Annastahan tulee minun vaimoni ja — miehellä on oikeus — (avaa ja lukee.)

Junnu (tulee hädissään). Mihin ihmeeseen minä sen Annan kirjeen? (Etsii pitkin pihaa.)

Taneli (on selin, itsekseen). Olipa onni, että avasin tämän. Jos se olisi joutunut Annan käsiin, niin peijakas tietää, miten tässä olisi käynyt! (Aikoo pistää kirjeen taskuunsa.)

Junnu (huomaa sen). Ahaa! Tehän olette löytänyt Eeron kirjeen. Antakaa se minulle, minä pudotin sen!

Taneli (hölmistyen). Tämäkö! — Niin — minä — löysin — ja lakka oli — tuollainen suulakka — oli irtaantunut ja — ja — minä luin sen —

Junnu (hämmästyneenä). Oletteko lukenut sen?

³_Taneli_ (on yhtä hämmästynyt. Ei tiedä, mitä sanoisi. Katselevat toisiaan yhtä ympyriäisillä silmillä). O-o-o-len.

Junnu. Mitä siinä oli?

Taneli. Eero siinä tunnustaa Annalle, että hän on — — — rakastunut — ja on — (Katselee kauhistuneena avattua kirjettä, ja häntä alkaa peloittaa.)

Junnu (uteliaana). Että hän on — — —?

Taneli (pyyhkii otsaansa, puhuu puoleksi itsekseen). Postivaras — — —!

Junnu (hypähtää pelästyksestä, parkaisee). Postivaras!

Taneli (hypähtää pelästyksestä, kun luulee Junnun häntä tarkoittavan). Mitäh — — —

Junnu. Vai on Eero — postivaras!

Taneli (selviää pulmasta, rauhoittuu). Eero — niin - on — tässä kirjeessä —

Junnu. No, herra isä! Eero postivaras! — Kuka sellaista olisi uskonut —

Taneli. Ajatteles — jos Anna olisi saanut sen tietää — ei kenenkään pidä koskaan saada tuota kauheata kirjettä! (Repii kirjeen.)

Junnu (pelästyen). Ai, ai! Mitäs te nyt teette? (Rauhoittuen.) Niin noh! Parasta taitaa olla niinkuin on.

Taneli. Onko isäntä sisällä?

Junnu. On.

Taneli (kiireessä). Menen sinne, hänen puheilleen! (Menee kiireesti sisään.)

Junnu (yksin). Annalla ja Eerolla oli siis kuitenkin jotakin keskenään — vaikka en sitä huomannut — hm! — Kaikki siis hyvin — mutta — postivaras! Ai, ai, ai!

KOLMAS NÄYTÖS.

Sama paikka. Vasemmalla katettu pöytä, jonka järjestämisessä Kaisu ja

Junnu puuhailevat.

Junnu. Tänä iltana sitä sitten saa syödäkseen ja juodakseen ja —

Kaisu. Ja tanssiakseen —

Junnu. Voi lempo sitä mylläkkää, mikä täällä nousee, kun kylän tytöt —

Kaisu. Ja pojat tulevat — niin —

Junnu. Niinpä tietenkin — pojat myös! — Ajatteles — että kokonaista kolme kihlajaisparia — (Laskee sormillaan). Ensiksi minä ja —

Kaisu. Höpön pöpö! Sinäkö tässä olet mielestäsi ensimmäinen ja tärkein!

Junnu. Jos en nyt ihan ensimmäinen, niin sangen tärkeä silti. — No — ensiksi sinä ja —

Kaisu. No, tartupas kiinni nyt! (Nostavat pöydät paikoilleen.)

Junnu. Niin — ensiksi sinä ja —

Kaisu (tiukasti). Kuules, Junnu! Teet viisaimmin, jos lasket minut mukaan — niin viimeisenä kuin suinkin voit. (Kääntää selkänsä.)

Junnu (ymmärtämättä). Jahah! No, pannaan Ville sitten ensimmäiseksi Elsan kanssa. Toiseksi Tarhalammin Taneli ja Anna. Ja kolmanneksi minä ja —

Kaisu. Pöllö!

Junnu. E-ei — vaan sinä. — Ajatteles, että yhtaikaa tanssitaan kolmen parin kihlajaisia. Siinä se vasta juhla syntyy. Eikös synnykin, Kaisu?

Kaisu. Ketä huvittaa — se tanssikoon! Minä en. — Kun vain ajattelenkin Anna raukkaa, niin nousee kyyneleet silmiini. (Toruen.) Mutta mitäs te miehet! Teillä on sydän puusta! Kun vain on syötävää ja juotavaa, niin on lysti! Mutta meillä naisilla on sydäntä toistenkin suruille, meillä. — Ja kyllä Anna raukkaa surra saakin. Hän kun tänään kihlautuu kuolemalle —

Junnu. Mahlamäen Tanelillehan —

Kaisu (tiuskaisten). Eipäs — vaan kuolemalle! Minä tiedän, että Anna ei voi elää ilman Eeroa.

Junnu (kiukustuen). Eero, Eero, Eero! Niinkuin ei Taneli olisi mies siinä, missä Eerokin. Ehkä vähän toisempikin. Eero ei ole mikään muu kuin kavala naiskoinari. Onni, että isäntä ajoi hänet tiehensä. (Salaperäisenä.) Ja hän voi olla vielä suurempikin kelmi. Minä kyllä tiedän jotakin, minä.

Kaisu. Junnu! Jos sinä et lakkaa puhumasta pahaa Eerosta — niin tulee meistä ero, tiedä se! — Olisitkin sinä sellainen mies kuin Eero!

Junnu (pilkallisesti). No, ei kestä kiittää! (Yritellen arvokkaisuutta.) Minä olen sentään rehellinen ihminen — mutta Eeron kunnian laita on vähän niin ja näin. Minä tiedän, mitä tiedän.

Kaisu (panee kätensä hänen suulleen). Pidätkös suusi kiinni — taikka minä —! Onko koskaan nähty mokomaa pölkkyä! Nyt minä sanon sinulle viimeisen kerran, että kaikki on lopussa meidän välillämme. (Irroittaa esiliinansa ja heittää sen Junnun silmille.) Siinä saat takaisin esiliinasi! Virsikirjan ja sokurisydämen saat myöskin. Sinä olet häijy, ilkeä, kateellinen ihminen!

Junnu (nolostuneena). Älä nyt Kaisu — oma Kaisu. En minä tahdo saada sokurisydäntä — sinut minä tahdon. — Ota nyt takaisin esiliinasi, muuten itken sen ihan liko märäksi. . …

Kaisu (olevinaan). No, jos tapasi parannat, niin otan vielä kerran. (Ottaa esiliinan.)

Junnu. Jestapoo, kun sinä olet kultainen. (Laulaa.)

Mulla on kulta kuin kielon kukka ja notkea niinkuin heinä. Kun kultani kukkuu kankahilla, soi maailma säveleinä.

(Tarjoo taas huuliaan suudeltaviksi, puhuu.) Suikkaapas nyt sovinnoksi — mutta jätä nenä rauhaan!

Kaisu (laulaa ja keimailee).

Vain pilkallani tykkäsin — enkä mitään muuta! Lystikseni leikin vain ja Suikkasin joskus suuta.

(Suutelee Junnua ja keikahtaa ympäri.)

Junnu (maiskuttelee). Nam — nam — nam! Ai, ai! Kuinka makeata! — Koska olet noin kiltti, niin sanon sulle jotakin, josta aioin olla kokonaan vaiti.

Kaisu. Mitä sitten?

Junnu. Kun Eero ajettiin pois — (Hätkähtää.) Ei, ei! En minä puhu pahaa hänestä. — Mutta silloin kun Eero lähti, niin — hän tapasi minut — ja — ja antoi mulle kirjeen ja markan ja — sanoi, että vie se Annalle — se kirje nimittäin — markka oli mulle. Sitten hän sanoi, että jos toimit hyvin ja vaikenet, niin saat enemmän palattuani.

Kaisu. No, onko Anna saanut kirjeen!

Junnu (venytellen). Ei — onneksi —

Kaisu. Kuinka ei?

Junnu. No, kun tapasin sen Tanelin ja hän tarjosi ruusukartuusia — ja minun piippunysäni oli jäänyt pirttiin —

Kaisu (keskeyttäen). No, mutta mitä se tähän kuuluu?

Junnu. Se juuri kuuluukin. Tuota nysää — (kaivaa taskustaan piipun) — tätä näin — etsiessäni minä pudotin Eeron kirjeen.

Kaisu. Mitä? Hukkasitko sinä sen?

Junnu. Hukkasin. Mutta kaikeksi onneksi Taneli löysi sen — ja — ja luki sen.

Kaisu (huudahtaa). Taneli on lukenut — ja sitä sinä sanot onneksi!

Junnu. Niin sanon. Kuka takaa, kuinka Annan olisi käynyt — Anna kun niin pitää Eerosta — siitä maankiertäjästä — (pelästyen) siitä kunnon Eerosta — tarkoitan. Oli onni, ettei Anna saanut —

Kaisu (kiihkeästi). Miksi oli onni? Sano!

Junnu (hiljentää ääntään). Taneli kertoi, mitä Eero oli kirjoittanut?

Kaisu. No, mitä sitten, mitä?

Junnu. Pitävänsä sanoi ja —

Kaisu. Ja?

Junnu. Että — että — että —

Kaisu. No?

Junnu. Lupaa minulle ensin — ettet anna esiliinaa takaisin — muuten en sano ainoatakaan sanaa.

Kaisu (kiireesti). Lupaan, lupaan! Mutta sano nyt pian!

Junnu. Muista nyt myös — että juuri itse käsket — pakotat sanomaan — että — että — että hän oli postivaras!

Kaisu (hirmustuneena). Postivaras! — Sepä kauheata!

Junnu. Niin, eikös olekin?

Kaisu. Minä en ikinä ole voinut kärsiä sitä inhottavaa otusta.

Junnu. Eiköhän se nyt ole vähän niin ja näin —

Kaisu. Eikä ole! — Siitä kai hän on rikkaaksikin tullut.

Junnu. Eihän hän, tietääkseni, ole rikkaampi kuin minäkään.

Kaisu (hämmästyy). Kuule! Ketä sinä tarkoitat?

Junnu. Eeroa tietysti. Sitä postivar — sitä kunnon Eeroa, yritin sanoa —

Kaisu (saaden selväksi). Ja minä tarkoitan Tanelia — sitä valehtelijaa — hän on kaikki keksinyt ja valehdellut ja syöttänyt sinulle. — No, antoiko hän kirjeen sinulle takaisin?

Junnu. Ei. Hän repi sen palasiksi!

Kaisu (tulisesti). Kyllä olet ollut aasi! — Mutta palaset — missä ne ovat?

Junnu. Palaset? Jaah! (Katselee ympärilleen maahan.) Tässähän se ne repi — eiköhän tuossa ole yksi — (Ottaa maasta paperipalasen.) On siinä joitakin koukeroita — — mitä lie —

Kaisu. Näytäs!— Annas katsoa — (Yrittää lukea.) T-u—tu—l-e—le tule — tu-. Ei — en saa selvää, mutta minä näytän Annalle. (Kiivaasti Junnulle.) Mutta mitä minun oikeastaan pitäisi antaakaan sinulle, Junnu, kaikesta tästä?

Junnu (nopeasti). Kiitoksia vain, Kaisu! En minä tahdo yhtään mitään — en edes sokurisydäntä.

Kaisu. Kyllä olet hyvä— sokurisydän. — Minä menen nyt ja kerron Annalle kaikki. Jos hän antaa sinulle anteeksi, niin annan minäkin. (Tulistuu taas.) Mutta kyllä sinä niin sietäisit, että — mutta eihän se enää mitään auta. (Menee sisään.)

Junnu. Ei! Ei se auta yhtään mitään! (Yksin.) Ei sentään antanut esiliinaa. — Olisikohan se Taneli ollut sellainen klippari miehekseen — petkutti näin … — Kyllähän minulla on ollut vähän omantunnon kolotusta, kun sen Eeron asian ajoin tällä lailla. Mutta nyt on sentään hyvä, kun Kaisu tietää kaikki — ehkä vielä selviää. (Ottaa rahan taskustaan.) Tässä on tämä Eeron markka. Ei minulla kai nyt ole siihen oikeutta. — Mutta eiköhän sentään 50 penniin, saihan Anna osan kirjeestä. Toisen puolen annan takaisin, kun Eero tulee. (Naureskelee.) Kun tulee, niin — (Laulaa.)

Markka mulla on taskussani, toisen otan velkaa:,: Kysy tyttö mammaltasi, ai, ai, ai, mammaltasi:,: tokko vävyks kelpaan.

(Menee vasemmalle.)

Kaisu (Annan kanssa tulee sisältä). Anna, sinä, joka osaat lukea kirjoitusta — en viitsinyt siellä sisällä — kun se Taneli siellä — katsos, mitä tässä paperissa on — (Antaa paperin Annalle.)

Anna (lukee). »Tulen ennen huom — kanttori tuntee minut — pitänyt lupauksensa — myöntyy, sillä minä olen rikkaampi kuin — toivo!» (Tulisesti Kaisulle.) Mikä paperi tämä on?

Kaisu. Eero oli kirjoittanut sinulle kirjeen, ja Junnun piti se tuoda, mutta pudotti sen. Taneli löysi sen ja luki ja repi. Ainoastaan tämän palasen enää löysimme.

Anna (riemuiten). Oi, olisinpa saanut koko kirjeen! — Luetaan tämä vielä ja koetetaan arvailla.

Kaisu. Niin — koetetaan!

Anna (lukee). »Tulen ennen huom —»

Kaisu. »Ennen huomeniltaa», ihan vissiin. Siis tänään, koska se on eilen kirjoitettu.

Anna (lukee). »Kanttori tuntee minut —»

Kaisu. Jahah! Se merkitsee, että hän on kunnon mies.

Anna (lukee). »Pitänyt lupauksensa —»

Kaisu. Se on kai jotakin kanttorista. Luehan eteenpäin.

Anna (lukee.) »Myöntyy, sillä minä olen rikkaampi kuin »

Kaisu (nopeasti). Kuin Taneli! Se on ihan selvä. Se on pannut sen siihen sentähden, kun tuntee isäsi saituuden ja tietää, että vain rahalla on arvoa hänen silmissään. — Mitä vielä?

Anna (lukee hiljaa). »Toivo »

Kaisu. Näetkös! Paras pohjalla! Iloitse, Anna! Kaikki päättyy hyvin. Mutta jumala armahtakoon Tanelia, joka on avannut toisen kirjeen. Hän se on oikea postivaras! Minä menen varoittamaan Junnua, ettei kerro koko jutusta kellekään — ei ole tietääkseenkään. (Menee vasemmalle.)

Anna (yksin, istuu kuistin puolelle). Uskaltaisinko vielä toivoa — ihan yhdennellätoista hetkellä — (Laulaa.)

Murheen mailla kuljeskelen, kun kultani yksin heitti. Jos vain viipyy kauvemmin, niin nurmen nukka mun peitti!

(Painaa päänsä käsiinsä.)

Taneli (tulee sisältä). Kas — täällähän se Anna! — Ajattelin jo, että minnekä se — (Menee pöydän luo.) Kylläpäs on jumalanviljaa, jos mitä — on ruokaa — on juomaa vieraitten valita. Kalliiksihan se suotta — mutta onhan sitä tavaraa sekä täällä että meillä. (Katselee Annaa.) Mutta surullinenhan se Anna — vaivaako mikä —?

Anna (ei vastaa).

Taneli (menee lähemmäksi). Ehkä ei kuullut —

Anna (nousee, väistyy).

Taneli. No, no! En huoli lähestyä — (itsekseen) — ennenkuin olet omani. (Menee portille päin.) Kas vaan — jopas kanttorikin —

Kanttori (tulee). Jumala antakoon!

Taneli. Hyvää päivää ja tervetuloa!

Anna (menee vastaan). Terve tuloa, hyvä kanttori!

Kanttori. No, Annaseni? Isäsi kutsui tänään juhlille. Olet siis valinnut itsellesi elämänkumppanin?

Anna. En minä — vaan isä.

Taneli (yskii). Se nyt on niin, että — minun silmäni on iskenyt Annaan — ja Manun kanssa olemme päättäneet —

Kanttori. Entäs sinä, Anna?

Anna (huoaten). Minä tottelen isää.

Kanttori. Vai sellaista juhlaa täällä — hm! hm!

Taneli (menee avaamaan ovea). Tahtooko kanttori käydä sisään —?

Anna (hiljaa kanttorille). Tahtoisin puhua kanssanne — kahden kesken.

Kanttori. Jään hetkeksi tänne! Taneli sanoo vain isännälle, että kohta tulen.

Taneli. Kyllähän — (Itsekseen.) Mitähän hän Annalle —?

(Menee sisään.)

Kanttori. No, mitäpä nyt —?

Anna (ujosti). Tehän tunnette Eeron, joka palveli meillä?

Kanttori. Palveli? — Eikö hän sitten enää ole täällä?

Anna. Ei! Isä on ajanut hänet pois.

Kanttori. Minkätähden?

Anna (hämillään). Sentähden, että — että — me pidämme toisistamme. — Kanttori hyvä! Tehän tunnette Eeron — sanokaa — kuka hän on? Isä luulee, että hän on hylkiö, joka ei ole saanut olinpaikkaa, ja siksi te olette suositellut häntä, kun — hänellä ei ole minkäänlaisia papereita. — Mutta minä olen varma siitä, että hän ei ole mikään pahantekijä.

Kanttori. Siinä olet aivan oikeassa, Anna!

Anna (kirkastuen). Olenko? Oi, sepä ihanaa! — Mutta minkätähden hän sitten tällä tavalla —?

Kanttori. Hm! Hänellä on ollut jokin päähänpisto. Minulle hän sanoi vain, että hän tahtoo työskennellä vieraissa oloissa, nähdäkseen vähän, miten täälläpäin taloja asutaan. Ja pyysi minua välittämään häntä isällesi päiväläiseksi. Tein sen mielelläni — olen nimittäin hänen isänsä kanssa lapsuudentuttava. Hän omistaa mahtavan talon ylimaassa. Näin paljon voin sulle ilmoittaa, vaikka olenkin luvannut Eerolle — Eero kyllä itse kertoo kaiken muun.

Anna. Olen sen koko ajan tuntenut, että Eero on kunnon mies.

Kanttori. Niin on. — Seuraa nyt minua isäsi luo, niin rupeamme vähän selvittelemään tätä — (naurahtaa) — tätä Egyptin pimeyttä. He, he, he!

Anna (jo myös naureskellen). Kanttori ei voi arvata, millainen pimeys minulla todellakin on ollut parina viime päivänä.

Kanttori (naureskellen). Arvaa sen — oikea Egyptin pimeys — arvaa sen. — Ja nyt minä alan myös arvata, miksi sillä Eerolla oli niin palava halu päästä juuri teille — (nipistää Annaa korvasta) — sitä pimeyttä tekemään.

Anna (tuskaisesti). Mutta jos se ei valkenekaan?

Kanttori. Valkenihan se ennenkin, se — — mutta onko Ville jo kotona?

Anna. Kaupungista ovat jo palanneet, mutta Ville on kai vielä Alatalossa.

Kanttori. Olen tyytyväinen, että holhokkini saa sellaisen miehen kuin Ville. — No, mennäänpäs nyt isäukon luo! (Menevät sisään.)

Kaisu (tulee Junnun seuraamana). Sen vain sanon, että Taneli on panettelija! Sanoo rehellistä ihmistä postivarkaaksi, vaikka itse ei ole hitustakaan parempi.

Junnu. Kyllähän se on vähän sopimatonta —

Kaisu. Vähän? Se on paljon! Ja yhtä sopimatonta on levittää sellaista, mitä muut ovat keksineet.

Junnu (itsekseen). Se oli minulle se. Mutta parasta on vaieta, muuten lentää taas esiliinat ja sokurisydämet —

Kaisu (kuuntelee). Kuuletko laulua? (Juoksee portille.) Siellä tulevat jo kyläläiset — Ville ja Elsa etunenässä —

Junnu (toimessaan). Mennään mekin sinne! Meidänhän myös pitää kulkea — etunenässä. (Ottaa vastustelevaa Kaisua kädestä ja vetää perässään oikealle. Hetken kuluttua tulevat sisältä Kanttori ja Anna, Manu ja Taneli, asettuen pöytien puoliiselle sivustalle, sitten tulevat portista Ville ja Elsa, Junnu ja Kaisu sekä joukko poikia ja tyttöjä, laulaen:)

Sulho kulkee morsionsa vierellä ja nauraa — Hei heipparalla, naurakaa, kun sulhanenkin nauraa.

Kun on päästy pirttiin, aletaan kättenkiertäminer. ja lauletaan:

Karkelossa mielitietyn neito nuori kohtaa — Hei heipparalla, laulakaa, jo poian silmä hohtaa!

Kättä minä neitoselle — —

anna ilomielin!

Hei heippralla, tanssikaa,

jo poian silmä hohtaa!

Morsian se riemumiellä sulhostansa laulaa Hei heipparalla, kullastansa, kun morsiankin laulaa.

KYLÄLÄISET. Eläköön! Eläköön! Eläköön!

Manu. Tervetuloa! Tervetuloa vain, hyvä väki! Ja kiitoksia vain — että toitte iloa tänne Mahlamäkeen — kun täällä nyt vietetään kaksiakin kihlajaisia.

Ville (hiljaa Annalle). Eikö Eero ole saapunut?

Anna (tuskaisena). Ei — ei ole.

Ville. Sepä merkillistä! (Menee portille.)

Manu. Naapurit kai tietävätkin, että Ville ja Alatalon Elsa ovat sellaisissa hommissa. Mutta vasta äskettäin on päätetty, että tänään myös menevät kihloihin tyttäreni Anna ja Tarhalammin Taneli —

Ville (huutaa portilta). Katsokaas! Me saamme vielä enemmän vieraita. Tuolla on tulossa kaksi miestä kiireellä taloa kohti. (Nauraa.) Kiirehtivät, aivan kuin pelkäisivät myöhästyvänsä.

Eero ja Erkki Einola (tulevat).

Manu (ihastuen). Mitä minä näen? Vanha ystäväni Erkki! (Menee tervehtimään.) Tervetullut! Tervetullut!

Anna (huudahtaa). Eero!

Eero (menee Annan luo). Tässä jo olen, Anna!

Manu. Mitä lempoa! Mitä sinä täällä teet! Tiehesi — senkin' junkkari!

Erkki. Maltahan nyt, Manu! Kyllähän me voimme lähteäkin, jos sikseen on. Mutta sitten lähdemme yhdessä. Tämä on minun poikani Yrjö.

Manu (hölmistyneenä). Mitä lempoa tämä merkitsee? Kuinka se on ymmärrettävä?

Eero. Tämä on hyvin yksinkertaista. Näin Annan kevätmarkkinoilla ja päätin silloin, että hänestä se tulee Einolan emäntä. Kun tulin kotiin, ilmoitti isä, että hän oli valinnut vaimon minulle. Minä vastasin, että olin jo itse valinnut vaimon itselleni, enkä sen tarkemmin ottanut selkoa, ketä isä tarkoitti. Lähdin kotoa ja tulin tänne palvelukseen kanttorin välityksellä.

Manu. Mutta miksi tulit palvelukseen?

Eero. Että saisin tutustua Annaan ja että — (hellästi Annalle) — että tulisin rakastetuksi — itseni tähden.

Kanttori. Tulit ja laitoit täällä senkinlaisen — Egyptin pimeyden! He, he, he! (Menee tervehtimään Erkkiä.)

Erkki. Terve pitkistä ajoista! — Eipä juuri hassumpaa ole kuultu. Poika tuli kotia yöllä sellaisella touhulla ja kertoi, mitä täällä oli tapahtunut. — Mutta olisittepas nähneet hänen naamansa, kun sai kuulla, että se minun valitsemani oli juuri sinun tyttäresi, Manu. — Eikä minun auttanut muu kuin lähteä mukaan, sillä hän pelkäsi, että Anna kihlattaisiin tänään jonkun toisen kanssa.

Taneli. Kyllä se niin on! Anna on minun — — —

Erkki (Manulle). Entä meidän suostumuksemme?

Manu. Mutta itsehän sinä kirjoitit, ettei poikasi —

Anna (Eerolle). Nyt täytyy jo minunkin — (Kovaa.) Nyt sanon minäkin kanttorille ja isännälle ja isälle ja muille, millainen mies se Taneli oikeastaan on.

Taneli (pelästyneenä). Mitähän se nyt mahtaa sanoa?

Anna. Eilen kirjoitti Eero minulle kirjeen — eikö niin, Eero?

Eero. Ja ilmoitin siinä sinulle, kuka olen.

Anna. Junnun piti tuoda kirje, mutta pudotti sen — eikö niin, Junnu?

Junnu (häpeissään). Kyllä se niin kävi. (Menee portille.)

Kaisu (on kuunnellut kiihtyneenä eikä malta enää olla vaiti). Nyt minä tiedän paremmin. Taneli löysi kirjeen, mutta ei antanut sitä Annalle, jolle se oli osoitettu, vaan luki sen ja repi sitten ja valehteli Junnulle kirjeessä seisoneen Eeron tunnustuksen, että Eero on postivaras. — Jos nyt Anna olisi saanut kirjeen, niin isäntä ei olisi antanut lupaustansa Tanelille, vaan Eerolle — eikö niin, isäntä?

Manu (suuttuen). No, niin tietysti —

Junnu. Ai, ai — siltavouti tulee.

Manu. No, parahiksi — ottaakseen selvää postivarkaudesta — (Näkee Töyryn tulevan portille.) Panne, siltavouti!

Töyry. Hyvää päivää! Täällähän on aivan kuin juhlat —

Manu (osoittaa Tanelia). Tämä sulhasmies tässä —

Töyry. Onko isäntä luvannut hänelle —?

Manu. Olen. Mutta nyt sen peruutan. Siltavouti tuli sopivaan aikaan.

Töyry (tyytyväisenä itsekseen). Minä siis tulin valituksi.

Manu. Tämä Taneli on avannut Yrjö Einolan kirjeen — on lukenut ja repinyt sen —

Töyry. Taneli! Sinähän olet postivaras! (Panee kätensä Tanelin olalle.) Minä otan sinut huostaani — kruunun nimessä!

Taneli (vapisevin polvin). Lö-lö-öysin sen — lakka oli ri-ririkki — ja —

Eero. No, antaa miehen olla ja — mennä menojaan.

Töyry (katselee Eeroa). Mitä peijakasta — (Huomaa Erkin, tervehtii.) Kas, päivää, Einola! (Katsoo uudestaan Eeroa.) No, siinähän se on — sehän on poikasi Yrjö — enkä minä kuolemakseni muistanut, missä olin hänet nähnyt. — Eikö tätä Tanelia siis —?

Manu. No, ei sitten — koska Yrjö —

Eero. Ei tällaisena onnen päivänä. Mene kotiasi Tarhalammille, Taneli! Pane maata ja unohda kaikki ikävyydet.

Erkki. No Manu? Nyt kai suostumuksemme pitää paikkansa, vai mitä?

Manu. Pitää totisesti niinkin. (Eerolle ja Annalle, nauraen.) No, nyt sitten saatte toisenne, kakarat!

Töyry. Niinkö päin —?

Taneli. Niinpäin se meni. — Lähdetäänpäs yhdessä — (Mene Töyryn kanssa portista oikealle.)

Kanttori (onnittelee kihlajaispareja). Jumala suokoon teille lapseni, kaikkea sitä onnea, mitä teille toivon.

Manu. Ja nyt, hyvät vieraat, juomme näiden kahden kihlajaisparin —

Eero. Topp! hyvä appivaari. Odottakaa!

Useat. Mitä nyt?

Eero (on hakenut Junnun ja Kaisun, vetää heidät esille). Ellei näillä kummallakaan ole mitään sitä vastaan, niin juomme myös heidän onneksensa.

Manu. Vai niin! Junnu ja Kaisukin! — Onko asia niin, vai juonitteleeko Yrjö?

Junnu. E-i eihän se —

Kaisu (riisuu esiliinansa). Vai ei!? Kyllä minä —

Junnu (hädissään). Älä herran tähden! Minä vain yritin sanoa, että ei se juonittele. — Niin, kyllähän me mielellämme olisimme kolmantena parina. — Ollaanhan, Kaisu?

Kaisu (herttaisesti). No, ollaan sitten — sinä mörökölli! (Naurua.)

Kaikki (onnittelevat kihlatutta ja kihlatut ristiin toisiaan).

Eero (kanttorille). No, nyt se vaikenee — se Egyptin pimeys!

Manu. Juodaan sitten kaikkien kihlattujen onneksi! — Sitten lauletaan ja sitten tanssitaan. — Eläköön!

Vieraat. Eläköön kihlatut! Eläköön!

Kaikki laulavat sen maakunnan laulun, jossa esitys tapahtuu, Hämeessä hämäläisen laulun, Savossa savolaisen, Karjalassa karjalaisen j.n.e. Sen jälkeen tanssitaan jokin tanssi valinnan mukaan.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK EGYPTIN PIMEYS ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

EGYPTIN PIMEYS

OHJEITA NÄYTTÄMÖLLE ASETTAMISESSA.

HENKILÖT:

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

TOINEN NÄYTÖS.

KOLMAS NÄYTÖS.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE