The Project Gutenberg eBook of Shelleyn runoja

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Shelleyn runoja

Author: Percy Bysshe Shelley

Translator: Jaakko Tuomikoski

Release date: May 25, 2025 [eBook #76161]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kirja, 1929

Credits: Tuula Temonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SHELLEYN RUNOJA ***

language: Finnish

SHELLEYN RUNOJA

Kirj.

Percy Bysshe Shelley

Suomentanut

JAAKKO TUOMIKOSKI

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Kirja, 1929.

SISÄLLYS

Lukijalle

Alastorin alkusäkeet

Hymni sisäiselle kauneudelle

Mennyt

Vihalaulu

Merenrannalla

Kutsu kurjuudelle

Oodi länsituulelle

Intialainen serenaadi

Leivoselle

Vapaus

Kukkia poimiessa

Kulkurit

Mimosa

Katoovaisuus

Yölle

LUKIJALLE

Suomentaja julkaisee nämä näytteet kuuluisan englantilaisen lyyrikon runoudesta ilman enempiä selityksiä. Shelleystä on kirjoitettu runsaasti, monet lukijat tuntevat hänen tuotantoaan ja runoilijaluonnettaan, ja kuvaus hänen elämänsä Vaiheista on jo olemassa suomeksi (André Maurois: Ariel eli Shelleyn elämä, Koy Kirja, 1925).

Shelleyn runouden hereä sade ja kirkas paiste oli lyhytaikainen, mutta olen silti pitänyt asiallisena noudattaa suomennoskokoelmassa vuosijärjestystä runojen syntyajan mukaan. Suomennetut runot ovat vuosilta 1815—1822, jotka olivat hänen kolmikymmenvuotisen elämänsä (1792—1822) viimeiset. Uskon, että suomalainen runous ei hyli tätä suurta henkeä, ei käännöksissäkään, joiden täytyy monin kohdin olla alkuperäisestä kalvenneita.

Helsingissä tammikuun lopulla 1929.

J. T.

ALASTORIN ALKUSÄKEET

(ALASTOR, OR THE SPIRIT OF SOLITUDE)

Maa, meri, ilma, kalliit veljeni!

Jos suurelt’ äidiltämme imin jotain

niin harrasta ja totta, että voin

tajuta rakkautenne lahjat runsaat

ja palkita ne, — jos oon antaunut

kasteiseen aamuun, keskipäivän tuoksuun

ja illan loistoon laskuss’ auringon

ja tähtiöiden soivaan hiljaisuuteen, —

jos syksyn huokaus puissa kuolleissa

ja lumiviitat vaarain hartioilla

jäähelmin kirjaellut hurmas mua

tai kenttäin värisevä hekuma,

kun keväält’ ensi suudelmansa sai ne, —

jos lintua, maan matelijaa, kukkaa

en tieten loukannut, vaan rakastin

ja hellin läheisinä, — sietäkää

tää ylistys ja suokaa vieläkin

mun pitää suosionne osanani!

Maailman äiti, äärettömän alku,

puhalla henkes lauluun, jonka luon!

Sua vain on rakkauteni seurannut,

sun hahmoas ja suuruutt’ askeltes

ja syvyyttäs ja tutkimattomuuttas

mun sielunsilmän’ aina luotaavat.

Niin yövyin yksin ruumishuoneisiinkin,

miss’ itse kuolo viepi kirjaan voitot

suit’ ottamansa, sieltä toivoen

tuon janon tyydytystä, joka etsii

hellittämättä sua ja mit’ on sun,

ja uskoin että haamut, sanantuojas,

kun vannottaisin niitä, selon antais,

mit’ oomme me. Niin hetkin hiljaisin,

kun äänettömyys itse puhkee ääniin,

ma haltioituna kuin alkemisti,

jok’ elon uhraa epävarmaan toivoon,

oon sekoittanut juhlalliset sanat,

kysyvät katseet rakkauteen ja intoon

ja viattoman mielen kyyneliin,

niin luullen loihtineeni taikavoiman,

jok’ innoittais yön töistäs kertomaan.

Mut viel’ et mulle paljastanut koskaan

sisintäs, pyhintäs, ja kylliks ovat

jo unet, joita sanoiksi en saa,

hämärän näyt ja päiväin arvoitukset

mua seuranneet. Nyt varron liikkumatta

ja ääneti kuin unhoitettu lyyra,

jo ajat yksinänsä riippunut

hylätyn, jylhän templin holvikossa,

sun henkäystäs, suuri äiti — suo

mun olla tulkki tuulen huminan

ja metsien ja meren rytmin, soida

elävän luonnon äänet, hymnit yön

ja päivän, sykkeet ihmissydämen.

1816

HYMNI SISÄISELLE KAUNEUDELLE

(HYMN TO INTELLECTUAL BEAUTY)

Keskellä maisen elon liikkuu täällä

kuin outo aave vaiheill’ ihmisten,

niin häälyvä ja hentosiipinen

kuin tuulen henkäys tyvenellä säällä

tai kuutamo ja tähtivalo tähkäin päällä,

ja kenen luo se lehahtaa,

sen, sielu ja sen kasvot saa

pian katoavan herkän hohtehen,

jonk’ ihanuus jää muistihin

kuin kevätyön, kuin musiikin, —

ei sulo vain, vaan taika tuo,

jok’ ihmeellisin voimin vetää luo.

Kauneuden henki, joka pyhyytes

suot kaikkeen kajastaa, mit’ aatoksiin

tai muotoon innoitat — miks häilyt niin?

Miks yhä meiltä pois viet antimes

vain kyynellaakson jättäin tänne jälkehes?

Miks aurinko ei ainiaaksi

tee sateenkaartaan metsän taaksi,

miks häipyy se, jost’ äsken iloittiin,

miks syntymää ja kuolemaa

yö päiväin yli varjoaa,

miks lempeä ja vihaa lie

ja toivoa ja tuskaa elon tie?

Vaikk’ kauan kysyneet on viisaimmat,

ei vastannut oo ylhäält’ ääni mikään.

Kuin turhan vaivan muistomerkit ikään

on taivaat, henget, itse jumalat —

sanoja vain, kuink’ armaina ne viettelikään —

ja kaikki mitä kantaa maa

on muuttuvaa ja katoovaa.

Sä yksin suot — kun usvan kirkastat

tai yhdyt tuulen huminaan

yön sordiinia soittamaan

tai kudot aallot kuutamoon —

totes ja tenhos harhain vaihteloon.

Kuin pilvi, joka pian kiitää pois,

niin lempi, toivo, itsetunto on.

Ois kaikkivoipa hän ja kuoloton,

joll’ ihanuutes seura luonaan ois,

jok’ elonvettäis, jalo henki, aina jois.

Sä, joka katseet lempiväin

viet kaivattuihin silmiin päin,

jok’ annat aatokselle ravinnon

kuin varjot liekin virvoittaa, —

jää vielä, ettei kammon maa

ja elo tää ja hauta harmaa

jäis yksin siksi, mik’ on varmaa!

Kun lapsena mä aaveit’ etsien

hain rauniot ja hiivin mykät huoneet,

niin selvityst’ ei henget mulle suoneet,

ja tumma metsä, tähtiloisteinen,

vait oli vain, kun haastoin haltioita sen.

Mut kerran, syvin miettehin

kun elon teitä tutkailin —

juur’ oli kevättuulet sanomansa tuoneet

herätä taasen maan ja puun

kukkatuoksuun, lauleluun —

niin äkkiä sun hahmos näin

ja riemust’ autuaana etees jäin.

Ma silloin vannoin palvella sua vain

ja sulle elää — enkö tehnyt niin?

Viel’ öin ja päivin puhkeen kyyneliin

ja sydämeni lyö, kun innossain

nään samat harhanäyt, joit’ ajoin takaa ain’,

paloinpa maisiin iloihin

tai tähtein taakse tapailin.

Ne tietää, että uniin kauneimpiin

toi kuteet toivo riemukas,

ett’ otat pois, oi valtias,

maailman yön ja orjuuden,

ja mit’ ei sanat kuvaa, annat sen!

Kuin iltaa kohti päivän kuulakkuus

ja rauha syventyy, niin syksykin

on sees, sen taivas siintää puhtaammin

ja laajempana aukee avaruus

kuin koko suven aikaan, ihmeellinen, uus!

Niin anna voimas, jonka sain

kuin sateen nuoruusvuosinain,

kun tahdotonna jotain janosin,

täst’ edespäin mua johdattaa

syystyveneen, miss’ aukeaa

sun valos kirkastama tie,

jok’ yhteytees, pois itsestäin mun vie!

1817

MENNYT

(LINES)

Se aik’ on mennyt menojaan.

Se iäks tyhjiin juoksi!

Täss’ seisomme vain,

kun valituin

käy hautoja haamut vainajain,

nuo toivot, jotka tuonelaan

vei elon tumma vuoksi.

Niin vieri virta ohitse.

Se oli kangastus vain!

Siin’ aukeaa

nyt erämaa,

kaks kivettymää todistaa:

täss’ sykki syömet harhoille

elämän aamu-usvain.

VIHALAULU

(A HATE-SONG)

Ojan partaalle istui mies vihassaan,

ja vanha luuttu, jo halki-lauta,

siin’ yhtyi lauluun raatelevaan

naisesta, joka oli nauta.

1818

MERENRANNALLA

(STANZAS, WRITTEN IN DEJECTION, NEAR NAPLES)

On lämmin, päivä kirkas on

ja aallot juoksee kimmeltäin

ja sininen ja aineeton

on silta etäisyyteen päin.

Maan tainten juuri herääväin

on hetki kevyt hengittää.

Ei missään sula äänet näin,

tääll’ elon melu häviää

ja sama lauha sointu vain ja ilo jää.

Nään kuinka syvyys vihertää

ja kuink’ on laajat salit sen,

tuoss’ aallot rantaan tyrskyää

kuin tähtikuurot välkkyen

ja meren sävel tasainen

soi iäisyyden tahdissa

ja soluu läpi sydämen

kuin virta — kuinka suloista,

jos toinen sydän sykkis tässä rinnalla!

Vaan toivoa ma löydä en,

en mielen rauhaa, rattoa,

en tyytymystä viisasten,

jok’ antaa hengen kirkkaana

maan varjoist’ ylös kohota.

On onnen aika, lemmen kevät,

on voiman päivät toisilla,

jotk’ elävät ja hymyilevät, —

mun vähät iloni jo pohjaa lähenevät.

Mut tääll’ on epätoivokin

kuin suvituuli leppeä.

Nyt lapsen lailla tahtoisin

täss’ itkeneenä levätä

ja tuta, kuinka elämä

ja murheet hiipis hiljaa pois

ja kuolon käsi viileenä

mua hyväilis, ja meri sois —

se viihdyttävä viime laulu kuulla ois.

Ehk’ itkis joku mua, kuin tätä

ma suren päivää jälkeenpäin,

jot’ elon autius, syömen hätä

mun suuni kautta soimaa näin.

Ehk’ itkis joku — koska jäin

ma rakkaudetta — hartaammasti

kuin hurmaa päiväin lähteväin,

jotk’ ihailtuina iltaan asti

viel’ loistelevat muistoissakin valoisasti.

KUTSU KURJUUDELLE

(INVOCATION TO MISERY)

Tule, istu rinnallen,

kurjuus surupukuinen!

Hahmos, kainon morsion,

vaikka mykkä, lohduton,

jumalaisen ylväs on!

Tule, istu rinnalleni

Vaikk’ oon nähdä murheinen,

onnellisemp’ oon kuin sa,

jonka otsa ihana

kantaa tuskan kruunua.

Olethan jo tuttavani,

monta vuotta majassani

elit siskonani jo.

Vielä meill’ on tuokio —

vuosiksi se tulleeko?

Kohtalomme okainen

kantakaamme parhaiten.

Jos lempi elää ilotta,

rakastakaamme kivulla

paratiisin toivossa.

Tule onnen haaveiluun

ruohikkoon jo leikattuun!

Heinäsirkan soitto on

hilpeä ja suruton

keskell’ elon aution!

Lehvät teltaksemme taipuu,

käsivarteeni pääs vaipuu.

Äänet, tuoksut — suruisat

syksyn eellä — tuutivat

uneen silmät raukeat.

Lemmen, joka suoniis hyytyy,

huules piilottamaan tyytyy!

Poskellas on kyyneliä —

voisko jäissä läikehtiä

maininkeja lämpimiä?

Suukkos tunnen kylmäksi,

käsi, joka kaulaani

kiertyy, mua väristää,

kasvoilleni painuu pää

niinkuin lyijy, niinkuin jää.

Joutuos häävuoteeseen!

Haudansyvään pimeyteen

rakkautemme katetaan

rauhaan jakamattomaan

unhon vaate peittonaan.

Syömen’ syleiltäväks tarjoon

kunnes varjo yhtyy varjoon

upottaen kauhun maan

niinkuin usvaan harmajaan,

uneen, jok’ ei lopukaan.

Siellä, itkun takana,

näämme unta ilosta,

niinkuin itse onnikin

usein kurjuus-unelmin

eksyy surun laaksoihin.

Kylliks ilon pitohon

meille maiset varjot on,

niinkuin pilvet juostessaan

ohi kuun yömatkallaan

saavat koirat haukkumaan.

Maa ja maailma on jo

niinkuin narrijoukkio

näyttämöllä häälyvä.

Kaikk’ on pelkkää ilvettä —

missä lienen? — miss’ oot sä?

1819

OODI LÄNSITUULELLE

(ODE TO THE WEST WIND)

1

Oi länsituuli, syksyn henkäys tuima,

jonk’ eestä lentää lehdet kuollehet

kuin pakenevat haamut, parvi huima,

kellervät, tummat, taudinpunaiset

ja kalvenneet, vaan joka talteen kannat

ja talven peittoon saatat siemenet,

miss’ ohi kylmäin niiden piillä annat

siks kunnes haudoissaan ne elon saa,

kun sinertävät kevättaivaan rannat,

kun suven soitto maassa humajaa

ja multa tuoksuu, kuuluu kuiskailua

ja kasvun toivo tienoot kirkastaa, —

sa, jonka teill’ on käsky lakastua, tuhooja, tallettaja, kuule mua!

2

Sa, joka taivaan kuohutat ja ajat

sen hyrskyyn pilvet tielles harhailleet,

syysvaaleet, irralliset vaeltajat,

salaman enteet, sateen airueet,

jotk’ yli suuren sinen aaltoilevat

kuin hiukset jätin päästä hulmunneet, —

tuoll' ulapallas rannat tummenevat

ja alkumerkit myrskyn ankaran

sen suortuvissa hiljaa suhisevat!

Sa surulaulu ajan katoovan,

jonk’ yli haudan holvittaa tää yö

sen kattain pimentoon ja usvahan, —

ah, pian on puhkeeva sen tiivis työ, kun sade, salama ja rakeet lyö!

3

Sa, joka unelmista herätit

sinisen Välimeren kirkkaat veet

ja rikki puhalsit sen kristallit

suvisen Bajaen suussa kareilleet,

pois pyyhit kuvat palatsin ja linnan,

vuossatain päivät veessä päilyneet

ja kukkineet ja sammaltuneet rinnan, —

näyt liian kauniit saada sanoihin!

Sa, joka murrat valtameren pinnan,

sa, joka nostat vuoriks Atlantin,

niin että laaksot syvään lymyää

ja puut ja lehvät pohjalietteenkin

Sun ääntäs pelästyen säpsähtää

Ja kauhun jäykkään kangistukseen jää!

4

Jos oisin kuollut lehti saatossas

tai pilvi, jota kiidätät sä pois,

tai vaahtopää, sun kuohuun nostamas

ja innoittamas, vaikk’ en vapaa ois

kuin oot sa, yli kaiken kahleeton —

tai jos vain lapsuustanhuvilta vois

kohota kanssas taivaslentohon

kuin silloin, kun ei silmä epäillyt

sen täyttymystä — niin ei kaipion

ja kiihkon tuli polttais näin mua nyt!

Vie aallon, lehden, pilven tietä minut!

Elämä on mun veriin viiltänyt

Ja maa niin ylvään mielen kahlehtinut,

Jok’ omaks kaltaisekseen tunsi sinut!

5

Tee minut lyyrakses kuin metsän puut!

Jos putoovatkin lehteni, ma soin,

ja kohisten kuin kanteleesi muut

ma syvän, syksyäänen antaa voin,

surujen kaunistaman. Ole sa

mun oma myrskyhenken’, ohjatoin!

Vie aatosten! sirut, hajoita

ja kylvä ne kuin kuolleet lehdetkin

elämän alkajiksi tuhkasta!

Ja mitä lauloin säkein hehkuvin,

jotk’ yhä huulillani värisevät,

sen kanna kipunat maan äärihin

Ja niille ennusta, jotk’ epäilevät:

Jos talvi saapuu, eikö pian oo kevät!

INTIALAINEN SERENAADI

(THE INDIAN SERENADE)

Sinusta ma unta näin —

uni silmistä jo karkaa.

Tuolla tähdet loistavat,

tuulen hengitys on arkaa.

Sinusta ma unta näin —

joku askeleeni ajaa

kuin taian tenhoomat

kohti kaivattua majaa!

Yötuuli raukee jo

ja tumma on virta tuo,

joka yrttein tuoksuja

kuin unelmia juo,

satakielen soittelo

sen sammuu rantoihin, —

näin sua janoten,

oi armain, ma kuolisin!

Ma janoon akkunaas,

ma sammun, raukenen!

Anna lempesi, oi suo

suudelmies satehen

vuotaa huulilleni taas!

Sydäntän’ ahdistaa,

se laske sydämesi luo,

jossa särkyä se saa.

1810

LEIVOSELLE

(TO A SKYLARK)

Terve, raikas henki —

lintu et sä lie,

joll’ on taivaasenki

laulun kirkas tie,

jok’ innossa ja ilossa sua ylös vie!

Sinne siipes ohjaa,

sinne kimpoot sa

kohti sinen pohjaa

niinkuin kipuna

ja yhä yltyy laulus ylivuotava.

Missä hehkuu tultaan

lasku auringon

valain pilvet kultaan,

lentos hilpee on,

sa oot kuin irti päässyt ilo ruumiiton.

Äänes sointuun jaloon

sulaa hattarat.

Niinkuin päivän valoon

tähdet hukkuvat,

niin sua en nää, kun raikuu tahtis riemuisat

kimmeltäin ja vähäin

sädekimppuin lailla,

joita taivas kiiltäin

välkyttää yön mailla —

ne päivin tunnetaan vain silmän kuvaa vailla.

Soittos linkoutuu

halki ilman, maan,

niinkuin öinen kuu

pilvipiilostaan

saa sädemeren yli taivaan tulvimaan.

Mikä taikas suur’ on?

Onko kaltaistas?

Ei virta sadekuuron

kirkas, kuulakas

niin helmeile kuin lauluntuoreet pisaras.

Runoilija vapaa

aatelennossaan,

jonka hymnit tapaa

runottoman maan,

mut liikuttaa sen toivollaan ja kaihollaan;

linnan impi armain

lemmen vankina,

joka hetkin harmain

soittaa tornissa

ja kutoo ikävänsä siipiin kultia;

kiiltomato palain

kastehunnussaan,

korsiin, kukkiin valain

herkkää loistettaan

mut muille näyttämättä taikalamppuaan;

ruusu verhottuna

oksiin lehteviin,

joist’ ei lämmin puna

näy, vaan tuoksuu niin,

ett’ ahneet varkain-juojat vaipuu tainnoksiin;

sade, jolla kevät

huuhtoo nurmikon,

kukat värisevät —

mitä vehmast’ on

ja raikast’ ikään, sa oot saavuttamaton.

Viinin vilpoisen,

lemmen autuaan

ylistystä en

kuullut milloinkaan

niin janoovaa, niin jumalaista hurmassaan.

Itse riemusoitto

tai häähymni ois

vain kuin kajo loitto —

palavammin sois

sun laulus, joka voittajaks sun laakerois.

Minkä lähteen juomaa

säveliis sä joit?

Mink’ aaltoin, tuulten tuomaa

tuo autuus, johon voit

muun unhoittaa, kun taivaan-kieltäs tarinoit?

Ilomieles avoin

ei voi uupua,

sua ei toisten tavoin

murhe varjosta

ja lempes ei oo sydänvaivan saartama.

Valvot taikka et,

varmaan kuolonkin

näät sä syvyydet

silmin selvemmin

kuin me, vai mistä saat tuon äänes kristallin?

Me luomme kaihon elein

katseemme ees ja taa,

naurummekin helein

on kivun kalvamaa

ja suurin laulu surustamme puhkeaa.

Vaikk’ ei tuskaa ois

alla auringon

eikä tietää vois

mitä kyynel on,

niin kuinka nousta täältä ilos lentohon?

Vaikka runo vuotais

mittaan kauneimpaan

ja syvimmällä luotais

parhait’ aarteitaan,

sun runos rikkaamp’ ois, sa halveksija maan!

Oppisinpa suita

puolet onnestas,

niin, tuo sula kulta,

hurma riemukas

sois munkin huuliltain, jok’ on sun laulussasi

VAPAUS

(LIBERTY)

Tulivuoret vastaavat toisillensa

ja kauas jyriseepi ja kaikuu maa,

meri heittää merelle myrskysoittimensa,

ja talven jäinen valtikka vavahtaa

taifunin kohinaa.

Yksinäinen pilvi iskee tulta,

sadat saaret laajalta vaikenee,

maan järistessä hautaa multa

kylät allensa, kaupungit kaatuilee,

manan portit vapisee.

Vaan sun silmäs on kirkkaampi salamaa

ja askeles maan yli voittamaton,

meren raivon sun mahtisi mykäksi saa,

tulivuorten lieska ja auringon

sun valossas virvaa on.

Kuin kiito tuhannen' auringonsäteen

läpi tuulten ja usvain ja aaltojen vie,

niin kansasta kansaan ja kädestä käteen

ja kylästä toiseen on kirkkautes tie,

ja orjat ja tyrannit hiipivät pois

saatosta aamunkois.

KUKKIA POIMIESSA

(SONG OF PROSERPINE)

Jumalatar, äiti Maa,

joka annat rintaas vasten

elon, kasvun kukoistaa,

jumalain ja ihmislasten,

siunaa ikirunsaasti

Proserpina, lapsesi.

Sa, jok’ autat umpuistaan

kukat kastees ruokkimina

tuoksumaan ja loistamaan

katoovista kauneimpina,

siunaa ikirunsaasti

Proserpina, lapsesi.

KULKURIT

(THE WORLD’S WANDERERS)

Tuuli, kurja kulkija

maailman porttein takana,

saatko sa salaa huoata

aallossa tai puussa?

Kalvas kuu, jonka osa on

taivaan kierto taloton,

voitko levon tuokion

löytää harhailuus sa?

Tähti yötä kiitävä,

sulkenetko silmäs sä

avaruuden äärillä,

iäisyyden suussa?

MIMOSA

(THE SENSITIVE PLANT)

1

Puutarhassa kasvoi mimosa.

Se sai kasteensa tuulista kosteista,

avas lehtensä viuhkat aamuisin

ja sulki ne taas yön suukkoihin.

Niin saapui kevät ja tullessaan

kuin rakkaus täytti kukkamaan,

ja talven unesta elämään

joka ruoho ja yrtti kohotti pään.

Vaan tarhassa, kedolla, erämaassa

ei kukaan innossa autuaassa

niin janonnut antia auringon

kuin mimosa, kukka kumppaniton.

Lumikello ja orvokki levittivät,

juur’ ollen sateen-lämpimät,

lemun raikkaan, mullasta kukkiin jääneen

kuin soiva kieli jättää ääneen.

Heräs vuokko ja solakka tulpaani

ja ihanin kaikista, narsissi,

joka katsoen virrasta kasvojaan

jää kauneuteensa riutumaan;

ja kielo, najaadi hurmaava,

mut kaihoistaan niin kalpea,

että valkeus sen kellojen väriseväin

läpi lehtien kuultaa vihreäin;

hyasintti, jonka tiuvuissa

taas soi niin herkkä humina,

niin hiuduttavan suloinen,

ett’ aisti tunsi tuoksuna sen.

Ja ruusu, nymfinä kylpien,

avas povensa hehkuvan syvyyden

terä terältä katseille paljastuvan,

avas ihanuutensa koko kuvan.

Ja lilja ruokovartinen

nosti maljansa kuutamon värisen,

ja sen tähtisilmä ihmeellinen

näki kasteen lävitse taivaan sinen.

Ja jasmiini hento ja suloisa

tuberosa, Eedenin-tuoksuva,

ja kukat muut lukemattomat

siinä kevättarhassa rehoittivat.

Ja yli virran soluvan juoksun,

johon kukkasoksat satoivat tuoksun,

väri kullan ja vihreän kimalteli

ja kuultavat juonteet karehti.

Veden kalvossa keinuivat ulpukat

ja lumpeet tähtinä hohtavat,

mut virta, pehmyt kuin sametti,

ohi liukui, välkkyi, aaltoili.

Puutarhaa halkoivat kierrellen

polut poikki nurmen ja sammalen,

välin aukeina tuulen ja auringon alla,

välin lehvistöissä ja loitommalla.

Ja kellot ja kaunokit valkeanaan

niitä peitti kuin polkuja tarumaan,

ja monet kukkaset illalla

pääns’ antoivat teltaksi taipua,

katoks kiiltomatojen kasteessa.

Kuin äidin tuudittaessa lastaan

hymy raikas kehdosta paistaa vastaan

niin ennen unta kuin jälkeen sen —

näiden Paratiisin lapsien,

kun huomentuuli ne herätti,

oli katse kirkas kuin kristalli

ja ne hymyili taasen taivasta kohti,

missä auringon lempeät kasvot hohti.

Ja jokainen kukka toiseltaan

imi valoa taivaan ja lemua maan

kuin rakastavaiset yhdessä juo

mit’ ikään lempi iloja suo.

Mutta mimosa, köyhä anteihin suuriin,

vaikka lemmessä eli se lehdistä juuriin,

sai muilta kaikista enimmän

ja tuns’ yhä lempensä yltyvän.

Näet mimosan kukka on loistoton

ja vähät sen huomenlahjat on,

vaan mit’ ei sillä ole, sitä se halaa:

sen sydän kauneuden kiihkossa palaa!

Mitä tuuli humisi lentäissään

tai sirotti haurailta siiviltään,

mitä kukkain silmistä säteili

ihanuuden loistetta ympäri —

myös hyönteiset nopsat ja keveät

kuin venheet paisteessa liitävät,

jotka valo ja tuoksu lastinaan

yli lentävät viheriöivän maan —

ja kasteuntuvat, jotka hohtaa

kukissa, kunnes ne auringon kohtaa

ja kohoten ilmoihin sinisiin

kuin henget häipyvät auteriin —

ja lämmössä läikkyvät terhenet,

joiss’ äänet, tuoksut ja sätehet

ui niinkuin kimallus aalloilla

tai häälyvät korret virrassa —

ne kaikki kuin taivaan lähettämät

mimosan mieltä viihdyttivät,

kun hetket vierivät viipyen

kuin pilvet tultua tyvenen.

Ja kun ilta laskihe taivaalta,

maa lepäsi, ilmojen ilossa

oli rauhaa hämyn syventämää,

johon päivätärtenkin unet jää.

Ja mit’ eli ja lensi ja hengittikään,

unimereen hukkui se äänettömään,

jonk’ aallot huuhtoivat tajun rantaa,

mut uurtelematta sen hienoa santaa.

Vain satakielen ääni soi

ihanammin kuin päivä sietää voi

ja joku sointu taivaallinen

siit’ yhtyi mimosan unehen.

Niin mimosa vaipui jo aikaiseen

levon helmaan, yöttären kätkyeen

kuin' uupuu keskellä ilonsa

laps heikko, mut kaikkien suosima.

2

Tätä sulon paikkaa valliten

eli lempeä voima piirissä sen,

ja hän oli kukilla kaitsijana

kuin taivaan tähdillä Luojan sana.

Tuo Eedenin Eeva ihmeellinen,

jonk’ olento, ohjaama sydämen,

oli ihana pehmeine piirteineen

kuin kukan meressä auenneen,

hän vaali tarhaansa aamusta aikain,

ja sen kasvatit liikkuissa lempeiden jalkain

hymys kirkkaina maisesta taivaastaan

kuin tähdet yön kulkua vaivoissaan.

Häll’ ei ollut ihmistä uskottuna,

mut hento hengitys, posken puna

jo kertoi aikuisen aamun koissa

hänen olleen maallisista poissa,

kuin ois joku henki valoisa

hänen vuokseen laskeunut taivaasta

ja vielä viipynyt lähimailla,

vaikk’ oli yöhämyn turvaa vailla.

Hänen jalkansa sääli ruohoja

ja povensa tuskin kohoileva

ilon kertoi jo, jonka tuuli kantoi,

ja surun läikkeenkin ilmiantoi.

Heti hengetär-askelten takana

lakas tukka maahan aaltoileva

ylös kevyttä höytyä nurmikosta

kuin paisteinen myrsky merestä nostaa.

Sitä enemmän tarhassa iloittiin,

kun tiettiin lempeihin askeliin

ja hahmoon niiden saattelemaan

myös yhtyvän sydämen anteliaan.

Hän pirskoitti vedellä raikkaalla

ne, joill’ oli kuumuus ahdistava,

ja sadekuuron jälkiä käyden

taas kevensi toisten maljakon täyden.

Hän nosti hentoja päitä varoin

ja siteli varpuja sormin aroin —

ei äitinä omiin lapsihin

hän kiintyä voinut ois hellemmin.

Tuhohyönteiset, toukat, nakertajat,

kaikk’ olennot rumat ja inhoittavat

hän poimi vakkaansa tiiviiseen

ja vei pois korven syvyyteen —

vaan sitä ennen hän vakkaan tuohon

oli kerännyt aarteita vihannan ruohon

iloks toukka-poloisten viattomain,

jotka rikkoivat tietämättään vain.

Mut mettinen ja hauras koi,

jonka suukot ei kukkia loukata voi,

ja päivänkorento, lentävä säen,

oli virassa alttiin palveluväen.

Ja haudat syntymätönten perhoin,

jotka unelmoivat alla verhoin

elon ihmeistä, peittivät vielä rinnan

monen setrin tuoksuvan, tumman pinnan.

Niin toi tuo ihanin ilmestys kevään

puutarhaan kasvussa värisevään

suvionnen, mut ennenkuin ensi lehti

vielä tummeni — hän kuolla ehti.

3

Kukat kolme päivää arkailivat

kuin tähdet kuutamon kalventamat

tai meren aaltoset ennenkuin

ne nousevat sumusta kirkastuin.

Mut neljäntenä mimosa

tuns hautavirren kaikua

läpi saattaja-askelten lähestyväin

ja surun nyyhkytysten syväin.

Sävel murheinen, raskas huohotus

ja kuoleman verkka vaellus

ja lemu kylmä ja ahdistava,

joka levisi kirstun vaiheilta,

kun vainajaa ohi kannettiin,

sai ruohot ja kukat kyyneliin,

ja tuulikin äänin tuskaisin

ja voihkivin kohisi mäntyihin.

Tarumaa oli kourissa kolkon aren

kuin ruumis sen entisen tenhottaren,

tuon unen-armaana eläneen,

jonk’ arkulle, tuhkaan ja tyhjyyteen,

sydän kylminkin pudotti kyyneleen.

Kesä meni, jo havisi syksyn siipi

ja usvaviitassa halla hiipi,

vaikk’ aurinko koitti kirkkaana palaa

ja kieltää julki, mit’ yö teki salaa.

Mutta ruusut ne varisti lehtensä pois

kuin punaista lunta satanut ois

ja liljat kelmeät, vilusta nuivat,

kuin kuoleman syliin kumartuivat.

Ja Intian kukat, tuoksussaan

ja heleydessään suloimmat maan,

nekin varsi varrelta kaatuivat

ja toistensa päälle maatuivat.

Ja lehdet keltaiset, harmajat

ja punaiset, kalman valkeat

kuin haamuparvet tuulessa liiti

ja linnut säikkyi ja pakoon kiiti.

Tuhoruohoista raju vihuri

koteloiden siemenet karisti

ja ne tarttuivat monen kukkasen vanaan

sen vieden multaan saattajanaan.

Vesikukat virrassa heiluessaan

putos irti sorjista varsistaan,

ja ne pyörteissä ees taas ajelehti

kuin tuulessa maalla kukka ja lehti.

Tuli sade ja varret kaatuivat lakoon

joka polulle ja joka vakoon

ja rönsyt sortuivat kierteistään

kuin kauneimmat kukatkin mätänemään.

Viel’ ennen lunta tähän kauneuden soraan

rumat rikkaruohot nostivat oraan,

joiden täpläiset ruumiit on nähdä pahat

kuin sammakonselät ja käärmeenmahat.

Nous ohdake, nokkonen, suolakka,

hullukaali ja katko kostea,

joill’ ontto runko on ja pöyhkä

ja joiss’ on tunkka, katkera löyhkä.

Ja toiset, joita runo karttaa,

siin’ inhasti työnsivät piikkistä varttaan

ja lehteä takkuista, tahmeaa,

sinen, kellan ja lyijyn kimaltavaa.

Tatit, rouskut ja muut uhos märästä maasta

kuin sumu tai homeinen, ruosteinen saasta,

kuin itse lahoova kuolo viel’ ois

elon innoittama ja kasvua lois!

Lika, roska ja kuona virrassa ui

ja sumenti veden ja patoutui

alajuoksussa kurjenmiekkoihin suuriin

ja käärmeen-kiemuraisiin juuriin.

Ja maasta kohosi yltyen

tyven-aikana huuru myrkyllinen,

jok’ aamulla näkyi, päivää kaartoi,

öin tienoot tähdettömiksi saartoi.

Ja päivän valossa lepattivat

näkymättömät virvavalkeat,

ruton henget, yli oksien arkain

ja ne voimattomiksi purivat varkain.

Ja mimosa itki kuin kiron alla

ja sen joka lehdellä koveralla

kuin luomen uurteissa kyyneleet

pian kaikk’ oli liimaksi hyytyneet.

Pian lehdetkin putos ja vihuri

kuin piilu oksat pois katkaisi

ja mahla pakeni juureen syvään

kuin veri sydämeen läkähtyvään.

Niin talvi saapui, ruoskana tuulet

ja sierottuneina sormet ja huulet,

ja koskien kohu, juur’ uhmaava, avoin,

hänen vyöllään kalisi kahleiden tavoin.

Hänen äänetön henkäyksensäkin

pani maat, vedet, ilmat kahleihin,

ja kun puhalti pohjois-vihuri tuima,

oli valtias-vaunujen kiito huima.

Tuhoruohot, elävän kuoleman puku,

vilun tieltä pakeni koko suku —

sen lakastuminen ja muutto pois

oli kuin vain haamu hävinnyt ois!

Myös kuolivat mimosan juurien alla

maan myyrät ja päästäiset kitumalla

ja linnut hyytyivät lennossaan

ja jäivät oksista riippumaan.

Viel’ lankesi sade vuolas, vaan häätyi

häviölle: siit’ oksat vain lujemmin jäätyi

ja itse raskaat pisarat

pian kuuravaipassa torkkuivat.

Ja pohjoinen puhuri, samotessaan

kuin susi lapsen raadeltuaan,

kävi kiinni jäykkiin oksihin

ja katkoi ne kourin armottomin.

Kun kevät joutui taas niille main,

oli mimosa alaston hylky vain,

mutta sienet ja lusteet ja suolakat

kuin ruumiit haudoista nousivat.

4

Tokko mimosa itse tai henki se,

jok’ antoi elon kasville

ennenkuin kuihtui muoto sen,

tuon muutoksen tunsi, ma tiedä en.

Tokko jalon naisen sielu tuo,

jok’ erkani ruumiista henkien luo,

joka lempeä ja valoa loi,

surun löysi itse, kun iloa toi,

sit’ en tiedä. Mut elon harhoissa,

miss’ etsimme emmekä tavoita,

missä kaikki näkyy kangastain

ja me olemme unen varjot vain,

on usko yksinkertainen

ja kiehtova tajutessamme sen,

ett’ itse kuolo kaihtamaton

kuin kaikki muukin harhaa on.

Tuo sulojen tarha ja tuoksujen

ja hyvä haltiatar sen,

ne eivät ole kuolleetkaan:

mit’ on meissä ja meidän, se muuttui vaan.

Mut lempi ja ilo ja kauneus

ei katoa — niiden kimallus

on liian kirkas kestää vain

elintemme hämyn saartamain.

1821

KATOOVAISUUS

(MUTABILITY)

Tuo kukka hurmaava

huomist’ ei nää.

Mit’ enin halaat sa,

se häviää.

Mik’ onkaan ilo maan?

Salaman lento vaan

yökorussaan.

Hyveet ne murentuu

ja ystävyys!

Pian lemmen toukokuu

on tuskan syys!

Me jäämme jälkeen vain

autuuteen viittojain

katoavain.

Kun kukkain ilo saa

ja taivaan sees

hetkiksi haihduttaa

sun kyynelees,

unehdut onnelaas,

heräjät unelmaas

ja itket taas.

YÖLLE

(TO NIGHT)

Joudu, lennä jo läntehen,

yö himmeä,

luolasta idän usvaisen,

miss’ ikipitkän päivän sä

teit ilon, pelon kudelmaas,

tuo kauhus ja tuo lohtus taas —

jo kiirehdä!

Tumma viittasi kirjaile

tähdillä,

heitä hiukses päivän silmille

ja suudelmiis se väsytä,

viihdytä meri ja uuvuta maa,

suo unisauvas koskettaa

nääntyviä!

Kun noustessain näin aamunkoin,

sua ikävöin,

kun päivän helle kasteetoin

lepäsi yllä lehvikköin,

kun ehtoo viipyi poistuissaan

kuin vieras, jota kaihdetaan,

sua ikävöin!

Kun haastoi veljes kuolema:

kaipaanko mua?

kun lapses uni raukeena

hyrisi mettis-laulelua:

sun vierees pesän tekisin,

kaipaanko mua? — ma huudahdin:

ei, en sua!

Kuolo ehtii mentyäs,

pian, niin pian,

uni kulkee jäljessäs,

vaan ei kuule huokauksian’.

Anna sinä, armas yö,

lohdutus, kun hetkes lyö,

tule pian!

LINNUT

(LINES)

Pois, taakse taivalten,

jäälinnut muistojen!

Pesäks niin rauhaton

hyljätty povi on.

Keväänne pettävän

vei talvi syömestän’.

Paluu pois menneiden

on myöhäinen!

Vaan korppikotkat, te,

jotka pilvilinnanne

nostatte uljaina

kuolleista toivoista:

niit’ on kasoin karttunut,

ja ilot kuristetut

ne raadella tarjoovat

monet atriat.

MUUTOS

(Katkelma)

Tuuli vinkuu ja sataa

muistoksi soittelon.

Kylmät käärmeet mataa,

miss’ äsken suudeltu on.

AIKA

TIME)

Mitaton meri, ajan ulappa,

jonk’ aaltoja on vuodet, jonka vesi

on tuskan kyynelien suolaama!

Sa rajaton, jok’ otsaan kuohujesi

teet pyykit, missä päättyy elämä,

ja uutta saalist’ ulvoin ylenannat

hylyt ja täytät niillä karut rannat —

kavala tyynnä, kauhee myrskyssä,

ken voi sun kuvata,

mitaton ulappa?

1822

SÄKEITÄ

(LINES)

Missä liesi hajoo,

ei lämpöä siitä saa.

Päivä, jok’ aaltoon vajoo,

valon mailta sammuttaa.

Kun luutun kielet laukee,

sävel kuoleva särähtää.

Miss’ ei huulet enään aukee,

sanat rakkaat unhoon jää.

Siin’ ei vaikene mieli

eikä puhkee lauluihin,

miss’ on mykkänä kieli

ja ääneti sydänkin —

suru laulaa vain, raunion vahti,

kuin tuuli vaikerois

tai kuohujen murhetahti

merimiehen haudalla sois.

Sydänliitossa lempi karkaa

lujast’ ensin ja heikkoon jää,

ja pesää liian arkaa

ilot menneet nyt myrkyttää.

Oi lempi, kielsitkö ehtos,

kun pysyväistä hait,

mut hauraimmasta kehtos

ja kotis ja paaris sait?

Siell’ intohimot heittää

sua myrskyssä tuutien,

sinut järjen iva peittää

kuin kuura talvinen.

Pesästäs lahoo orret,

pian ei kotkankotias näy,

ihoos pistävät pilkan korret

ja lehdet putoo ja viima käy.

SURULAULU

(A DIRGE)

Tuuli, sa tuskan voihkija

laulajatta jääneen,

sade, jok’ yhtä vuolaana

yön kaiken itket ääneen,

myrsky kyynelin murheisin,

puu paljas oksin alastomin,

suon silmä, meri vaahtopää —

maan vääryytt’ itkekää!

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SHELLEYN RUNOJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

SHELLEYN RUNOJA

SISÄLLYS

LUKIJALLE

ALASTORIN ALKUSÄKEET

HYMNI SISÄISELLE KAUNEUDELLE

MENNYT

VIHALAULU

MERENRANNALLA

KUTSU KURJUUDELLE

OODI LÄNSITUULELLE

INTIALAINEN SERENAADI

LEIVOSELLE

VAPAUS

KUKKIA POIMIESSA

KULKURIT

MIMOSA

KATOOVAISUUS

YÖLLE

LINNUT

MUUTOS

AIKA

SÄKEITÄ

SURULAULU

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE